ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 р. 	Справа № 642/2881/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.01.22  по справі № 642/2881/21 за позовом         ОСОБА_1    до              Комунального підприємства "Сучасне місто"    про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до Комунального підприємства «Сучасне місто» (надалі також – відповідач, КП «Сучасне місто»), в якому просив зобов`язати відповідача продовжити договір тимчасового користування окремим елементом благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасових об`єктів підприємницької та іншої діяльності № 2508/Т5/20 від 19.05.2020.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20.05.2021 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Сучасне місто» про зобов`язання вчинити певні дії передано до Харківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Сучасне місто» про зобов`язання вчинити певні дії.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1  задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 по справі № 642/2881/21  скасовано. Справу № 642/2881/21 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд вказав, що оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спір про зобов`язання відповідача продовжити договір тимчасового користування майном безпосередньо пов`язаний із захистом позивачем свого цивільного права, що має приватноправовий характер, а тому висновки суду першої інстанції є передчасними.
На виконання вказаної постанови суду другої інстанції ухвалою ХОАС від 22.11.2021 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року було закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1    до               Комунального підприємства "Сучасне місто"    про зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач, ОСОБА_1 , не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на безпідставність ухвали суду першої інстанції просить її скасувати. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує, що позови до Комунального підприємства "Сучасне місто"   є підсудними адміністративним судам
Відповідно до ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що між комунальним підприємством «Сучасне місто» та фізичною особою   ОСОБА_1 укладено договір тимчасового користування окремим елементом благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасових об`єктів підприємницької та іншої діяльності від 19.05.2020 № 2508/Т5/20.
Предметом вказаного договору є надання виконавцем КП «Сучасне місто» замовнику   ОСОБА_1 права тимчасової експлуатації (управління) окремим елементом благоустрою комунальної власності міста Харкова з метою задоволення соціально-економічних потреб шляхом розміщення тимчасового об`єкта підприємницької або іншої діяльності (п. 1.1. договору).
Вид елемента встановлено п. 2.1. Договору частина покриття вулиці. Місцезнаходження елементу поблизу будинку № 106 по вул. Великій Панасівській у м. Харкові (п. 2.2.). Площа/розміри елемента 37, 00 кв.м. (п. 2.3.).
Вид об`єкта тимчасова споруда (павільон без логотипу) (п. 3.1.).
Згідно п. п. 3.1.1. договору функціональне призначення продаж тютюнових виробів, алкогольних та слабоалкогольних напоїв, продаж продовольчих товарів.
Підпунктом 5.4.2. Договору встановлено, що замовник має право на продовження строку дії договору при належному виконанні умов Договору.
Пунктом 6.2. Договору передбачено, що зміни та доповнення, що вносяться до цього Договору, розглядаються Сторонами в місячний строк з дня отримання відповідного письмового звернення від однієї Сторони до іншої. Усі зміни та доповнення до Договору за погодженням Сторін оформлюються письмовими угодами.
У відповідності до п. 6.3. Договору внесення змін до нього в односторонньому порядку не допускається.
У відповідності до п. 8.1. Договору останній набуває чинності з дня його підписання Сторонами та діє до 18.05.2021.
Позивач тричі звертався із заявами до КП «Сучасне місто» заява від   ОСОБА_1 (вх. 1352/01-09 від 03.03.2021, вх. № 2189/01-09 від 07.04.2021, вх. № 3037/01-09 від 17.05.2021) щодо продовження строку дії Договору, але у пролонгації договору йому відмовлялось.
Не погоджуючись з відмовами  у пролонгації договору позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 
Відповідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з частиною статті 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Спором адміністративної юрисдикції в розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55 Конституції України та статті 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.
За правилами статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. 
Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір не є публічно-правовим, а стосується захисту цивільних прав позивача щодо користування комунальним майном, тож цей спір з приводу продовження договору, згідно якого комунальне майно було передано позивачу у користування не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
В ухвалі від 10.01.2022 Харківський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про продовження користування майном на підставі договору, тобто, що виникають із права користування.
Колегія суддів зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Частиною 1 статті 19 КАС України визначено справи у публічно - правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Так як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що спір виник у зв`язку з відмовою комунального підприємства «Сучасне місто» позивачу у продовженні договору тимчасового користування окремим елементом благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасових об`єктів підприємницької та іншої діяльності №2508/Т5/20 від 19.05.2020 р.
Користування - закріплена нормами права можливість власника або інших осіб вилучення корисних властивостей речі для задоволення потреб та інтересів.
Право користування - передбачене законодавством повноваження особи одержувати матеріальні, культурні та інші блага від майна, речей відповідно до їх корисних властивостей і господарського призначення. Право користування пов`язане із правом володіння. Право користування є одним із повноважень власника і здійснюється ним в межах, встановлених законом. Воно може належати особі, яка не є власником, на підставі закону або договору. В разі порушення права користування власники і особи, що користуються майном, речами, можуть звертатися до суду з негаторним позовом за захистом їхнього права.
Згідно абз. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України від 21.05.1997, № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Цивільний процесуальний кодекс України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 19 цього Кодексу).
Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права користування об`єктом нерухомого майна частини покриття вулиці, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Таким чином, правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про продовження користування майном на підставі договору, тобто, що виникають із права користування.
Відтак, такі вимоги виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.
Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами господарського судочинства.
Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.07.2019 року у справі № 820/2583/16 за аналогічною справою, а також Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 813/1362/16, 28 листопада 2018 року у справі № 825/642/18, 29 січня 2019 року у справі № 803/1589/17, 29 травня 2019 року у справі № 826/9341/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Таким чином, суд, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законну і обґрунтовану ухвалу, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 по справі № 642/2881/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко