Єдиний унікальний номер справи 755/3616/22
Провадження №22-ц/824/2185/2023

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09  травня  2023  року                                                                                               місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмік Юлія Євгенівна, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про припинення права власності,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У  травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з тим, що позивачем у позову не було зазначено про наявність у нього або іншої сторони оригіналів усіх письмових доказів, копії яких долучено до позовної заяви; не надано копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості учасників справи; не надано доказів сплати судового збору. 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2022 року вищевказану позовну заяву повернуто заявнику у зв`язку з неусуненням недоліків, зазначених в ухвалі суду від 25 жовтня 2022 року.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій, посилаючись  на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Згідно положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне:
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем у встановлений строк не було усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 25 жовтня 2022 року.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:
В ухвалі про залишення позовної заяви буз руху позивачу було надано 5-денний термін на усунення недоліків позову з часу вручення ухвали. Згідно довідки про доставку електронного листа ухвала суду першої інстанції від 25 жовтня 2022 року була доставлена до електронної скриньки позивача 28.10.2022 р. 
В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначала, що заяву про усунення недоліків з оригіналом квитанції про сплату судового збору, а також із належним чином завіреними копіями постанови КЦС від 16.02.22 р. по справі 755/16032/15-ц та відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.03.2016 р. у відповідній кількості екземплярів нею було направлено на адресу суду першої інстанції 30.10.2022 року рекомендованим листом, який 01.11.2022 року було вручено представнику за довіреністю від Шевченківського районного суду м. Києва.
З долученої апелянтом до матеріалів апеляційної скарги копії квитанцій про сплату судового збору (а.с. 138) вбачається, що 30.10.2022 року ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 12 405, 00 грн. Окрім того, з долучених до апеляційної скарги копій фіскальних чеків (а.с. 139) підтверджується факт направлення апелянтом 30.10.2022 року на адресу Шевченківського районного суду рекомендованого листа з вказаними вище додатками. 
Вказані апелянтом документи містяться й в матеріалах справи.
З огляду на вищевказане, апелянт у встановлений судом строк виконала вимоги ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від  25 жовтня 2022 року про залишення позовної заяви без руху. За таких умов подальше повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків позову не може вважатися обґрунтованим.
Окремо колегія суддів апеляційного суду зважає на наступне:
Обґрунтовуючи наявність підстав для залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції зазначив, що належним розміром судового збору, який підлягає сплаті при подачі даного позову, є 12405,00 грн. При цьому при подачі позову позивач вже сплатила судовий збір у розмірі 8937,00 грн. В той же час, оскільки такий судовий збір позивач сплатила за реквізитами Дніпровського районного суду м. Києва, а згодом справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, суд першої інстанції висунув вимогу не про доплату судового збору до встановленого ним розміру, а про нову сплату судового збору в повному обсязі. 
Така позиція суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства. 
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору -громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Відтак держава ставить сплату судового збору як передумову звернення до суду, а тому й судовий збір повинен бути сплачений до подачі позовної заяви в суд.
Позивач (заявник, скаржник) виконує свій обов`язок щодо сплати судового збору в момент зарахування визначеної Законом України «Про судовий збір» суми до спеціального фонду Державного бюджету України.
Співвідношення принципу доступу до правосуддя та обов`язку сплати судового збору під час звернення до суду вимагає від суду тлумачити будь-які обов`язки зі сплати судового збору так, щоб жодним чином не ускладнити їх виконання позивачем (заявником, скаржником).
За загальним правилом позовні заяви подаються за місцем розташування відповідача (стаття 26 ЦПК України). Інші правила територіальної юрисдикції (підсудності) спорів визначаються параграфом третім глави другої розділу першого ЦПК України. За положеннями цих норм первинне визначення територіальної юрисдикції (підсудності) справи здійснюється позивачем самостійно на підставі цих норм закону.
Однак суд може й не погодитись з вибором позивачем підсудності справи, в такому випадку він повинен передати справу на розгляд іншому суду (стаття 31 ЦПК України) та самостійно направити у цей суд матеріали справи. При цьому виправданим є таке направлення до початку здійснення будь-яких інших процесуальних дій, у тому числі в частині перевірки дотримання вимог процесуального закону до форми та змісту позовної заяви та доданих до неї додатків.
Вичерпний перелік вимог до позовної заяви визначений статтями 175-177 ЦПК України. У частині четвертій статті 177 ЦПК України зазначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Стаття 9 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.
Зарахування коштів до Державного бюджету України свідчить по те, що з моменту їх зарахування вони стають коштами дохідної частини Державного бюджету України, однак повинні витрачатись на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади. При цьому, виходячи зі змісту зазначеної норми, законодавство не визначає, що кошти державного бюджету, які зараховані до Державного бюджету за розгляд певної справи певним судом, повинні витрачатись лише на функціонування цього суду.
Розміри судового збору, що надійшли за розгляд справ судами України, враховуються по кожному суду, за їх надходження, застосування пільг щодо сплати судового збору та їх використання суди звітують перед Державною судовою адміністрацією України (далі - ДСА України), а ДСА України - перед Державною службою статистики України (наказ Державної судової адміністрації України від 21 грудня 2012 року № 172 (зі змінами) у редакції наказу ДСА України від 04 листопада 2022 року № 404).
Однак це також не означає, що суди як органи судової влади, що здійснюють функції правосуддя, є автономними у цій своїй діяльності, оскільки кошти судового збору є коштами спеціального фонду Державного бюджету України в цілому та вони не спрямовуються лише на здійснення правосуддя виключно тим судом, що розглядає справу.
Відтак, виходячи з аналізу зазначеного законодавства, немає підстав вважати, що судовий збір при передачі справи за підсудністю іншому суду повинен сплачуватись повторно на рахунок того суду, де справа розглядається фактично. Перерозподіл сплачених коштів може здійснюватися ДСА України у визначеному нею порядку або у порядку, визначеному іншим компетентним органом держави.
Виходячи з термінології Порядку № 787 кошти судового збору, що сплачені позивачем на рахунок певного суду, вважаючи, що справа підсудна саме цьому суду, не відносяться до коштів, які повертаються на підставі цього порядку, за винятком випадків, коли судовий збір на рахунок суду, що передав справу за підсудністю до іншого суду, сплачено у більшому розмірі, а саме у розмірі, що перевищує розмір судового збору, встановленого законом.
Отже, судовий збір є сплаченим з моменту зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України, і суд, який отримав справу у випадку направлення справи за підсудністю, не має права вимагати повторної сплати судового збору за місцем розгляду справи.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі №170/129/21.
 
Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
На підставі наведеного, враховуючи порушення процесуального закону, допущені при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва  скасувати, направити справу до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                  С.О. Журба

Судді:                                                                                                             Т.О. Писана 

                                                                                                                        К.П. Приходька