ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 750/3975/23                                                          Суддя першої інстанції: Коверзнев В.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,
при секретарі                    - Масловській К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на проголошене о 13 годині 14 хвилин рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейської взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівської області сержанта поліції Ковтун Олександри Костянтинівни, Управління патрульної поліції в Чернігівської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -
В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом до поліцейської взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівської області сержанта поліції Ковтун Олександри Костянтинівни (далі - Відповідач-1, Сержант поліції), Управління патрульної поліції в Чернігівської області Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач-2, Управління) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6643290, винесену Сержантом поліції.
Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.04.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що належними і допустимими доказами підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Крім того, суд відхилив посилання Позивача на вимушеність зупинки для здійснення посадки дружини під час оголошення повітряної тривоги, оскільки з пояснень ОСОБА_1 було встановлено, що це місце зустрічі було погоджено подружжям заздалегідь.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та закрити провадження у справі повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано вимушеного характеру зупинки транспортного засобу з метою забрати дружину з торгівельного центру під час оголошення повітряної тривоги. Підкреслює, що судом не було враховано, що пунктом 15.4 Правил дорожнього руху заборонено ставити транспортні засоби, а не зупиняти їх. Наголошує, що поліцейськими всупереч клопотань Позивача не було опитано дружину останнього в якості свідка. Зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази, які б безумовно підтверджували порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.
Після усунення визначених в ухвалі від 01.05.2023 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2023 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 16.05.2023.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2023 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.05.2023.
У судовому засіданні Позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній доводів і підстав.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення Позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.
Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Сержантом поліції було 07.03.2023 складено постанову серії ЕАС №6643290 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 3; далі - оскаржувана постанова), якою до ОСОБА_1 за порушення п. 15.4 Правил дорожнього руху застосовано передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало те, що 07.03.2023 о 10:50 автомобіль Volkswagen Caddy, р.н. НОМЕР_1 , яким керував Позивач, за адресою: м. Чернігів, вул. Київська, 1, здійснив зупинку транспортного засобу на проїжджій частині в другому ряду.
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 122, 246, 251, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України), ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», а також Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР України), суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на підтвердження належними і допустимими доказами факту порушення Позивачем ПДР України.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил зупинки, стоянки - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. 
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху.
Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно п. 15.4 ПДР України транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.
Колегія суддів звертає увагу, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі (п. 15.1 ПДР України). За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху) (п. 15.2 ПДР України).
У свою чергу, суд першої інстанції залишив поза увагою, що за визначенням, яке міститься у п. 1.10 ПДР України зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
При цьому, хоча ПДР України не містять визначення поняття «ставити», яким оперує п. 15.4 вказаних Правил, судова колегія вважає, що за своїм змістом така дефініція найбільш наближена до поняття «стоянка», позаяк саме така створює перешкоди у русі транспортних засобів відповідною смугою руху.
Матеріали справи, зокрема, відеозапис події (а.с. 30) свідчать, що Позивачем дійсно здійснено зупинку транспортного засобу у другому ряду проїзної частини.
Разом з тим, з урахуванням наведених вище мотивів, аналіз змісту відеозапису події не дає безумовних підстав стверджувати, що така зупинка тривала більше 5 хвилин і не була пов`язана з висадкою/посадкою пасажирів. Безпосередньо відеозапис фіксує зупинений транспортний засіб, яким керував Позивач, а також порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Обставини перебування автомобіля Volkswagen Caddy, р.н. НОМЕР_1 , на одному місці протягом 5 і більше хвилин, матеріалами справи не підтверджуються.
Крім того, судовою колегією враховується, що, згідно пояснень ОСОБА_1 , ця зупинка була вимушеною внаслідок оголошення повітряної тривоги і необхідності забрати дружину, особу з інвалідністю ІІ групи, з магазину, що у площині окресленого вище правового регулювання також вказує на те, що у межах цього спору мала місце саме зупинка транспортного засобу, а не його стоянка.
Викладене, на переконання судової колегії, свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України.
У свою чергу з приводу аргументів апеляційної скарги про те, поліцейськими всупереч клопотань Позивача не було опитано дружину останнього в якості свідка, судова колегія зауважує, що зміст відеозапису не підтверджує заявлення відповідних клопотань. Крім того, правом заявити відповідне клопотання ОСОБА_1 не скористався й під час розгляду цієї справи судом першої інстанції.
Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджується факт вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, що було безпідставно залишено поза увагою суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
За правилами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 квітня 2023 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Скасувати прийняту поліцейською взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівської області сержантом поліції Ковтун Олександрою Костянтинівною постанову від 07 березня 2023 року серії ЕАС №6643290 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Справу про адміністративне правопорушення за фактом притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Г. Степанюк 
Судді                                                                                            Н.П. Бужак
                                                                                                    Л.О. Костюк
Повний текст постанови складено та підписано 24 травня 2023 року.