ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5612/23 Справа № 201/5828/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова  В.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року                                                
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря: Мовшович Р.С.

розглянувши у  відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 -адвоката Петровської О.К.на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2023  року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

19.08.2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що 24 березня 2021 року між нею і відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час сторони проживають окремо та не дійшли згоди про місце проживання їх дитини, тому позивач просила шлюб розірвати та визначити місце проживання дитини разом із матір`ю.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із матір`ю ОСОБА_2 . Вирішено питання щодо судового збору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та закрити провадження по справі. Позовна заява подана до канцелярії суду від імені ОСОБА_2 в той час коли вона перебувала за межами кордону України. Відкрито провадження та об`єднано дві окремі вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позивач знаходилася з березня до листопада 2022 року за кордоном, а тому відсутнє підтвердження місця проживання позивачки з дитиною і що справа повинна розглядатися за її місцем проживання. Спору у подружжя щодо визначення місця проживання дитини не було,а тому провадження по справі підлягає закриттю.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 23 грудня 2022 року відповідач особисто подав до суду окрему письмову заву щодо визнання позовних вимог в частині розірвання шлюбу та місце проживання дитини просив визначити з ним. Зазначені обставини виключають підстави для закриття провадження у зв`язку із відсутністю спору.
Провадження у справі було відкрито за альтернативною підсудністю. Клопотання та докази стороною відповідача в підготовчому судовому засіданні надані не були, а надавалися поза межами встановленого строку без пояснення виключних причин,які не давали можливості заявити такі клопотання в підготовчому судовому засіданні, тому були правильно не прийняті до уваги судом першої інстанції.
   В судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та його представник-адвокат Петровська О.К., представник ОСОБА_2 –адвокат Куценко О.М., представник Органу опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради -Голик О.І.. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено, що 24 березня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач обґрунтувала розірвання шлюбу тим, що спільне життя у сторін не склалося, почуття любові та поваги між ними втрачене, сімейно-шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведуть. Її доводи нічим не спростовані.
Відповідач своїми заявами на адресу суду від 23.12.2022 року та від 03.04 2023 року підтвердив свою згоду на розірвання шлюбу, однак заперечував про визначення місця проживання дитини з позивачкою (а.с.50,136-138 т.1)
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу.
Відповідно до частини першої статті 160, частини першої статті 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
У статті 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Вирішуючи спір в частині визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції встановив, що позивач зареєстрована разом із сином за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно висновку Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини від 15.03.2023року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 . Дитина малолітня, в цьому віці найбільше потребує материнського догляду.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції враховував, що першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини у силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, а зібрані у справі докази вказують на те, що проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю якнайкраще забезпечить інтереси дитини.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, що вбачається з положень ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства».
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну обставин та наявність підстав для визначення місця проживання неповнолітнього разом із відповідачем не надано.
Статтею 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
Судом встановлено, що позивач зареєстрована разом із сином за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживає малолітній син. Звернення до суду із позовом мало місце за вибором позивача і не суперечить положенням цивільно-процесуального законодавства.
Доводи про те, що позовна заява була подана до суду 19.08.2022 року, в період, коли позивач перебувала за межами України, а тому не було підстав приймати таку заяву, є безпідставними.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.
Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.
За змістом частини четвертої статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Згідно з частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до частини сьомої статті 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 липня 2021 року у справі № 607/10879/20
Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини підписана ОСОБА_2 . Доказів протилежного матеріали справи не містять.
   До матеріалів справи   додано ордер    адвоката    Заєць П.Л.  на представництво в суді інтересів ОСОБА_2 , датований 19.08.2022 роком та має запис про те, що повноваження адвоката не обмежуються. 
Таким чином встановлено що згідно з  документами- ордером на надання правничої допомоги від 19.08.2022 року, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, які містяться в матеріалах справи, представникові позивача – адвокату Заєць П.Л. надано всі процесуальні права та обов`язки, визначені для позивача, отже, представник позивача не мав встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені клієнта. За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для відмови у прийнятті позовної заяви.
Посилання на те, що безпідставно об`єднано дві окремі вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини є необгрунтованими, оскільки закон не має таких обмежень. У випадку коли при розірванні шлюбу  в  судовому  порядку встановлено,  що  подружжя  не досягло згоди про те,  з ким із них будуть проживати неповнолітні діти,  про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей,  дружини (чоловіка),  а також про поділ спільного майна подружжя,  або буде встановлено,  що  такої  згоди досягнуто,  але  вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по  суті  одночасно  з  вимогою  про розірвання   шлюбу   з   дотриманням   закону,   який  регулює  ці правовідносини.(постанова Пленуму Верховного Суду України від  21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя).
Та обставина, що позивач з березня по листопад 2022 року перебувала за кордоном не давало суду підстав для закриття провадження в справі.
   Доводи про те, що судом не були прийняті докази та клопотання з боку відповідача не впливають на висновки суду, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність обставин, що перешкоджають визначенню місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Крім того, відповідач не погоджувався і зазначав лише з те, що позивача не було на території України в період,коли була судом прийнята її позовна заява, суд не повинен був розглядати так заяву. 
Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів  статті 367 ЦПК України виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують.
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає. 

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  -адвоката Петровської О.К.залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2023  рокузалишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти 
днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2023 року.

Судді: