Постанова
Іменем України
 
26 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 522/6266/20
 
провадження № 61-11900св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду 
м. Одеси від 22 квітня 2021 року у складі судді Домусчі Л. В., додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року 
у складі судді Домусчі Л. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 
18 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І., Громіка Р. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ квартири та виділ майна в натурі, стягнення компенсації.
 
Позов мотивований тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року квартиру 
АДРЕСА_1 визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину вказаної квартири (цивільна справа № 522/13955/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя).
 
15 серпня 2019 року за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за індексним номером 48798508 зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частину зазначеної квартири.
 
Позивач зазначав, що висновком ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» від 29 жовтня 2019 року визначено можливий варіант поділу зазначеної квартири.
 
Висновком експерта від 12 березня 2020 року № 174/2019 підтверджено технічну можливість виділення кожному із співвласників відокремленої частини квартири за найбільш наближеним до ідеальних часток кожного із співвласників за варіантом зазначено, що запропонований поділ квартири відповідає вимогам будівельних норм і правил, в тому числі ДБН.
 
На підставі викладених обставин ОСОБА_1 просив поділити квартиру 
АДРЕСА_1 : виділити в натурі 
ОСОБА_1 1/2 частину вказаної квартири згідно з варіантом поділу за висновком експерта від 12 березня 2020 року № 174/2019, що складається 
з приміщень загальною площею 58,5 кв. м, а саме: 1 - коридор площею 
12,2 кв. м; 2 - житлова кімната площею 14,3 кв. м; 3 - вітальня площею 
16,6 кв. м; 4 - кухня-ніша площею 5,5 кв. м; 5 - санвузол площею 4,7 кв. м; 
6 - балкон площею 2,0 кв. м; 7 - балкон площею 3,2 кв. м, загальною площею 58,5 кв. м, що на 2,4 кв. м менше площі, належної відповідно до ідеальної частки позивача; виділити в натурі ОСОБА_2 1/2 частину вказаної квартири згідно з варіантом поділу за висновком експерта від 
12 березня 2020 року № 174/2019, що складається із приміщень загальною площею 63,3 кв. м, а саме: 1 - коридор площею 6,2 кв. м; 2 - санвузол площею 4,1 кв. м; 3 - комора площею 2,7 кв. м; 4 - кухня площею 15,8 кв. м; 
5 - вітальня площею 16,1 кв. м; 6 - житлова площею 13, 2 кв. м; 7 - балкон площею 5,2 кв. м, загальною площею 63,3 кв. м, що на 2,4 кв. м більше площі, належної відповідно до ідеальної частки відповідача.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, позовні вимоги задоволено.
 
Поділено квартиру АДРЕСА_1 , 
з виділенням у натурі: 
 
ОСОБА_1 1/2 частину вказаної квартири згідно з варіантом поділу за висновком експерта від 12 березня 2020 року № 174/2019, що складається 
з приміщень загальною площею 58,5 кв. м, а саме: 1 - коридор площею 
12,2 кв. м; 2 - житлова кімната площею 14,3 кв. м; 3 - вітальня площею 
16,6 кв. м; 4 - кухня-ніша площею 5,5 кв. м; 5 - санвузол площею 
4,7 кв. м; 6 - балкон площею 2,0 кв. м; 7 - балкон площею 3,2 кв. м, загальною площею 58,5 кв. м, що на 2,4 кв. м менше площі, належної відповідно до ідеальної частки позивача;
 
ОСОБА_2 1/2 частину вказаної квартири згідно з варіантом поділу за висновку експертом від 12 березня 2020 року № 174/2019, що складається 
з приміщень загальною площею 63,3 кв. м, а саме: 1 - коридор площею 
6,2 кв. м.; 2 - санвузол площею 4,1 кв. м; 3 - комора площею 2,7 кв. м; 
4 - кухня площею 15,8 кв. м; 5 - вітальня, площею 16,1 кв. м; 6 - житлова, площею 13,2 кв. м; 7 - балкон, площею 5,2 кв. м, загальною площею 
63,3 кв. м, що на 2,4 кв. м більше площі, належно відповідно до ідеальної частки відповідача. 
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, врахувавши загальні засади справедливості, добросовісності та розумності, врахувавши, що сторони не можуть досягнути взаємної згоди щодо порядку володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, дійшов висновку про поділ квартири в натурі (виділ частки) між сторонами відповідно до єдиного варіанту, запропонованого у висновку 
ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» від 
29 жовтня 2019 року № 027/19, із присудженням грошової компенсації позивачу, частка якого зменшилась.
 
При цьому суди зазначили, що таким поділом не порушується цілісність несучих конструкцій будинку, такий поділ не порушує прав сторін, їхні частки мінімально відрізняються від ідеальних, а зменшення частки однієї із сторін 
у спірній квартирі компенсується у грошовому еквіваленті, і ця компенсація 
є незначною, а отже, не є тягарем для іншої сторони. Також у цьому варіанті враховано фактичний порядок користування квартирою, який вже склався між сторонами.
 
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці часток (2,4 кв. м) квартири 
АДРЕСА_1 в сумі 76 513,00 грн. 
 
Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що під час ухвалення основного рішення у справі суд не вирішив усіх заявлених позовних вимог, а саме не вирішив питання про компенсацію різниці часток.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
28 листопада 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку, що роботи здійснені позивачем, без порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 та могли бути здійснені без отримання дозвільних документів на будівництво та проект, оскільки відбулося втручання в огороджувальні конструкції. Заявник вказує, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги копію акта, припису, протоколу про адміністративне правопорушення, що були складені Управлінням ДАБК ОМР,
з яких вбачається, що вказана квартира була самочинно реконструйована, внаслідок чого утворилася окрема квартира з облаштуванням окремого вхідного вузла, а вказаний об?єкт не був прийнятий до експлуатації, внаслідок чого позивач був притягнений до адміністративної відповідальності за здійснення самочинного будівництва. Суд не досліджував питання втручання в інженерні мережі, можливість облаштування окремих систем життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення, електропостачання). У матеріалах справи немає доказів того, чи відповідає поділ квартири в натурі за встановленим між співвласниками порядком користування спірним майном чинним будівельним нормам, чи передбачає він можливість створення окремих самостійних об?єктів нерухомого майна із самостійним окремим виходом та окремою системою життєзабезпечення. Оскаржувані судові рішення не містять будь-якого зазначення про те що 
в новоутворених об?єктах є окремі системи життєзабезпечення або наявна можливість їх облаштування. При проведенні будівельних робіт жодного розподілу системи життєзабезпечення не здійснювалося, фактично наразі всі мережі заходять лише в частину квартири яка виділена позивачу. У наданому позивачем висновку експерта взагалі не зазначається про необхідність облаштування систем життєзабезпечення, або їх наявність.
 
Оскільки додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 
20 травня 2021 року є невід?ємною частиною рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року, то, на переконання заявника, воно також підлягає скасуванню.
 
Аргументи інших учасників справи
 
21 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду відзив, у кому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року - без змін.
 
Відзив мотивований тим, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували експертний висновок від 12 березня 2020 року № 174/2019, яким встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 були проведені будівельні роботи з перепланування та переобладнання, 
а саме: на місці дверного отвору, який забезпечував вхід у квартиру зі сходової клітки, влаштовано два дверних отвори; демонтовано та влаштовано нові перегородки, внаслідок чого утворились дві самостійні ізольовані квартири; влаштовано витяжний канал для забезпечення примусової витяжної вентиляції. На момент проведення огляду квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 кв. м, житловою площею 30,9 кв. м знаходилась 
у фактичному користуванні ОСОБА_1 , а квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 63,3 кв. м, житловою площею 29,3 кв. м у фактичному користуванні ОСОБА_2 . Експерт дійшов висновку про те, що запропонований ТОВ «Центр СІТЕА» варіант поділу квартири відповідає вимогам будівельних норм та правил в тому числі ДБН. 
 
Додаткові аргументи заявника
 
30 січня 2023 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду пояснення, які мотивовані тим, що висновок експерта не містить обґрунтування необхідності втручання в несучі конструкції/системи загального користування, оскільки позивач не ставив перед експертом такого питання. Перед експертом не ставилось питання, чи є можливим функціонування квартири відповідача як окремого об?єкту із самостійним окремим виходом та окремою системою життєзабезпечення. І саме вказана обставина заважає розглянути спір по суті.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду м. Одеси.
 
Зупинено дію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 
2021 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року,до закінчення касаційного провадження.
 
Зупинено виконання додаткового рішення Приморського районного суду 
м. Одеси від 20 травня 2021 рокудо закінчення касаційного провадження.
 
17 січня 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2023 року справу призначено до судового розгляду. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу та у поясненнях, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року 
у справі № 522/13955/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, квартиру 
АДРЕСА_1 визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину зазначеної квартири.
 
Право власності ОСОБА_1 на 1/2 частки у спірній квартирі зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за індексним номером 48798508.
 
Право власності ОСОБА_2 на 1/2 частки у спірній квартирі зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за індексним номером 48789889.
 
Згідно з висновком ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» від 29 жовтня 2019 року № 027/19:
 
- у фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходиться кв. № 168/1: 
1 - коридор площею 12,2 кв. м, 2 - житлова площею 14,3 кв. м, 3 - вітальня площею 16,6 кв. м, 4 - кухня-ніша площею 5,5 кв. м, 5 - санвузол 
площею 4,7 кв. м, балкон засклений площею 2,0 кв. м, балкон засклений 
площею 3,2 кв. м, загальною площею 58,5 кв. м, житловою площею 30,9 кв. м;
 
- у фактичному користування ОСОБА_2 знаходиться кв. № 168: 1 - коридор площею 6,2 кв. м, 2 - санвузол площею 4,1 кв. м, 3 - комора площею 2,7 кв. м, 4 - кухня площею 15,8 кв. м, 5 - вітальня площею 
16,1 кв.м, 6 - житлова площею 13,2 кв. м, балкон засклений площею 
5,2 кв. м, загальною площею 63,3 кв. м, житловою площею 29,3 кв. м.
 
Висновком також встановлено, що за технічними показниками об`єкт (квартира АДРЕСА_1 ) може бути поділено. Житлова та загальна площа квартири зменшилась за рахунок опорядження стін та перегородок і встановлення перегородок без втручання в несучі конструкції будинку. До висновку додано план поділу квартири на 2 окремі квартири (т. 1, а. с. 7-10).
 
У висновку будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження № 174/2019, складеному 12 березня 2020 року, експертом 
ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень 
ім. Скибінського М. С.» Скібинською Т. М., встановлено, що обстеження проводилось у присутності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ; у квартирі АДРЕСА_1 , були проведені будівельні роботи 
з перепланування та переобладнання, а саме:
 
- на місці дверного отвору, який забезпечував вхід у квартиру зі сходової клітки, влаштовано два дверних отвори;
 
- демонтовано та влаштовано нові перегородки, внаслідок чого утворились дві самостійні ізольовані квартири: квартира АДРЕСА_1 , площею 63,3 кв. м та квартира АДРЕСА_1 , площею 58,5 кв. м, до складу яких входять необхідні приміщення: житлові та підсобні;
 
- у приміщенні № 4 площею 5,5 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 влаштовано витяжний канал для забезпечення примусової витяжної вентиляції.
 
Експерт зазначив, що в результаті виконання вказаних будівельних робіт 
з перепланування (демонтаж та встановлення нових перегородок), загальна площа квартири АДРЕСА_1 , зменшилась на площу перегородок та згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, (вих. № 027/19 від 29 жовтня 2019 року виконаного ТОВ «Центр СІТЕА») складає 121,8 кв. м (58,5 кв. м + 63,3 кв. м).
 
На момент проведення огляду квартира АДРЕСА_1 (загальною площею 
58,5 кв. м, житловою площею 30,9 кв. м) знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 , а квартира АДРЕСА_1 (загальною площею 63,3 кв. м, житловою площею 29,3 кв. м) - у фактичному користуванні ОСОБА_2 .
 
Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 площею 127,1 кв. м станом на дату складання оцінки становить 158 112,00 дол. США, що еквівалентно 
4 051 462,00 грн (курс НБУ на дату оцінки 1 дол. США = 25,6240 грн).
 
Висновком експерта підтверджено технічну можливість виділення кожному із співвласників відокремленої частини квартири, з урахування часток та фактичного користування майном було запропоновано наступний варіант поділу:
 
ОСОБА_1 виділити 1/2 частку вказаної квартири, що складається із приміщень загальною, площею 58,5 кв. м, а саме: 1 - коридор площею 
12,2 кв. м, 2 - житлова площею 14,3 кв. м, 3 - вітальня площею 16,6 кв. м, 
4 - кухня-ніша площею 5,5 кв. м, 5 - санвузол площею 4,7 кв. м, 6 - балкон площею 2,0 кв. м, 7 - балкон площею 3,2 кв. м. Загальна площа 58,5 кв. м, що на 2,4 кв. м менше площі, належної відповідно до його ідеальної частки, та розмір грошової компенсації по ринковій вартості складає 1 986,00 дол. США.
 
ОСОБА_2 виділити 1/2 частки вказаної квартири, що складається із приміщень, загальною площею 63,3 кв. м, а саме: 1 - коридор площею 
6,2 кв. м, 2 - санвузол площею 4,1 кв. м, 3 - комора площею 2,7 кв. м, 
4 - кухня площею 15,8 кв. м, 5 - вітальня площею 16,1 кв. м, 6 - житлова площею 13,2 кв. м, 7 - балкон площею 5,2 кв. м. Загальна площа 63,3 кв. м, що на 2,4 кв. м більше площі, належної відповідно до її ідеальної частки.
 
Експерт дійшов висновку, що запропонований ТОВ «Центр СІТЕА» варіант поділу зазначеної квартири відповідає вимогам будівельних норм та правил, 
в тому числі ДБН (т. 1, а. с. 11 - 26).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.
 
Сторонам у справі що переглядається, на праві власності належить по 1/2 частині квартири. Відповідач зробив у квартирі окремий вхід.
 
Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено 
у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
 
У частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм 
і правил.
 
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті). 
 
Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив і Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15 квітня 2020 року 
у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03 червня 
2020 року у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 
16 березня 2021 року у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18 (провадження 
№ 61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21), від 09 березня 2023 року 
у справі № 127/28862/21 (провадження № 61-9283св22) та ін.
 
Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № № 14-8цс21)).
 
Від вказаних висновків Велика Палата Верховного Суду у постанові 
від 12 квітня 2023 року не відступила (справа № 511/2303/19 (провадження 
№ 14-56цс22)).
 
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 просив здійснити поділ спірної квартири та виділити частки в натурі.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
 
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
 
Результат аналізу статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, 
є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли 
є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
 
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18), від 27 травня 2020 року у справі
№ 173/1607/15-ц (провадження 61-26178св18) від 11 жовтня 2021 року 
у справі № 607/14338/19-ц (№ 61-19073св20).
 
У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 
1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради 
(стаття 152 ЖК України). Якщо сторона оспорює рішення виконавчого комітету щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно 
є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні.
 
Відповідно до статті 152 ЖК України виконання власниками робіт 
з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
 
У матеріалах справи наявний висновок ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» від 29 жовтня 2019 року № 027/19, яким встановлено, що 
 
- у фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходиться кв. № 168/1: 
1 - коридор, площею 12,2 кв. м, 2 - житлова, площею 14,3 кв. м, 3 - вітальня, площею 16,6 кв. м, 4 - кухня-ніша, площею 5,5 кв. м, 5 - санвузол, 
площею 4,7 кв. м, балкон засклений, площею 2,0 кв. м, балкон засклений, 
площею 3,2 кв. м, загальною площею 58,5 кв. м, житловою площею 30,9 кв. м;
 
- у фактичному користування ОСОБА_2 знаходиться кв. № 168: 
1 - коридор, площею 6,2 кв. м, 2 - санвузол, площею 4,1 кв. м, 3 - комора, площею 2,7 кв. м, 4 - кухня, площею 15,8 кв. м, 5 - вітальня, площею 
16,1 кв.м, 6 - житлова, площею 13,2 кв. м, балкон засклений, площею 
5,2 кв. м, загальною площею 63,3 кв. м, житловою площею 29,3 кв. м.
 
Висновком також встановлено, що за технічними показниками об`єкт (квартира АДРЕСА_1 ) може бути поділено. Житлова та загальна площа квартири зменшилась за рахунок опорядження стін та перегородок і встановлення перегородок без втручання в несучі конструкції будинку. До висновку додано план поділу квартири на 2 окремі квартири (т. 1, а. с. 7-10).
 
У висновку експерт також вказав, що будівельні роботи виконані в квартирі 
АДРЕСА_1 експертом не перевірялись та експертом не визнавались.
 
У матеріалах справи також є висновок ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського М. С.» будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження № 174/2019, складений 
12 березня 2020 року, експертом Скібинською Т. М., яким встановлено, що 
в квартирі АДРЕСА_1 , були проведені будівельні роботи із перепланування та переобладнання, а саме:
 
- на місці дверного отвору, який забезпечував вхід в квартиру зі сходової клітки, влаштовано два дверних отвори;
 
- демонтовані та влаштовані нові перегородки, внаслідок чого утворились дві самостійні ізольовані квартири: квартира АДРЕСА_1 , площею 63,3 кв. м та квартира АДРЕСА_1 , площею 58,5 кв. м, до складу яких входять необхідні приміщення: житлові та підсобні;
 
- в приміщенні № 4 площею 5,5 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 влаштовано витяжний канал для забезпечення примусової витяжної вентиляції.
 
Доказів про надання ОСОБА_1 відповідних дозволів на здійснення вказаних будівельних робіт позивач не надав.
 
У матеріалах справи є протокол про адміністративне правопорушення з якого вбачається, що за результатами проведеної перевірки, встановлено, що експлуатація раніше самочинно реконструйований об?єкт (частина квартири АДРЕСА_1 , який новоутворений шляхом поділу окремої квартири з улаштуванням додаткового вхідного вузлу за адресою: АДРЕСА_1 не прийнятий в експлуатацію, чим порушено пункт 1 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пункт 13 Постанови Кабінету Міністрів України 
№ 466 (т. 2, а. с. 53-56).
 
Під час розгляду справи встановлено, що на момент ухвалення оскаржуваних рішень у матеріалах справи не було висновків (дозволів) відповідних органів про допустимість пов`язаних з поділом квартири переобладнань 
і перепланувань, необхідних для правильного вирішення спору.
 
З огляду на зазначене висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову є неправильними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
Підставами для скасування судових рішень повністю або частково 
і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення 
є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права(частина перша статті 412 ЦПК України).
 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).
 
Зважаючи на те що у справі допущено неправильне застосування норм матеріального права, додаткового збирання доказів матеріали справи не потребують, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українипостанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
У січні 2023 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду клопотання, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу під час розгляду справи 
№ 522/6266/20 у Верховному Суді в розмірі 20 000,00 грн.
 
У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, 
в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, її представник надав: додаткову угоду від 31 жовтня 2022 року 
№ 1/10 до договору від 25 березня 2022 року № 02/22 про надання правової допомоги, у якій сторони визначили, що вартість правової допомоги за здійснення процесуальних дій у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду встановлюється у фіксованому розмірі - 20 000,00 грн; акт наданих послуг від 25 січня 2023 року № 01/01 та квитанцію про сплату 10 000,00 грн.
 
Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично оплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути оплачено. Така позиція є усталеною і підтверджується численними висновками Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
 
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь 
ОСОБА_2 слід стягнути 20 000,00 грн витрат, пов?язаних з професійною правничою допомогою в суді касаційної інстанції.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про ухвалення у справі нового рішення про відмову в позові, судові витрати, які понесла відповідачка в сумі 5 885,60 грн зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

 
 
Керуючись статтями 141, 400, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 
2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 рокускасувати, ухвалити у справі нове рішення.
 
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ квартири та виділ майна в натурі, стягнення компенсації відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 000,00 грн витрат, пов?язаних з професійною правничою допомогою.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 885,60 грн на відшкодування судового збору.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року та постанова Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська      	
Судді: 	А. Ю. Зайцев      	
 	Є. В. Коротенко      	
 	В. М. Коротун	
 	      М. Ю. Тітов