Номер провадження: 22-ц/813/4899/23 
Справа № 522/21590/21

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої Орловської Н.В.,
суддів Приходько Л.А.,
        Пузанової Л.В.
секретар Зєйналова А.Ф.к.
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», Акціонерного товариства «Оксі Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання частково недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», Акціонерного товариства «Оксі Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , в якій зазначив, що 30.03.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №014/0027/82/72512, згідно якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 43 860,00 дол. США, строком до 30.07.2017 року зі сплатою 13,75% річних. 
В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.07.2013 року у зв`язку з невиконанням боржником умов кредитного договору №014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року, в рахунок погашення заборгованості в сумі 803 861,77 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки. Вказане судове рішення звернуто до примусового виконання.
Крім того, 29.06.2006р. між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №014/0027/82/58282, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 74 000 дол. США строком до 29.06.2013 року зі сплатою 14% річних. 
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладено договори поруки №014/0027/82/58282/1 та №014/0027/82/58282/2 від 29.06.2006 р.
Також на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 29.06.2006р. №014/0027/82/58282, а також усіх додаткових угод до нього між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_1 , укладено договір іпотеки на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
У зв`язку з невиконанням   ОСОБА_4 своїх зобов`язань по кредитному договору №014/0027/82/58282 від 29.06.2006р., ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості та про звернення стягнення не предмет іпотеки.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2013 року стягнуто солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року, в розмірі 74 208,12 дол. США.
В рахунок погашення зазначеного боргу за кредитним договором №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладений 29.06.2006 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , а саме квартиру АДРЕСА_2 . Зазначене судове рішення набрало законної сили та звернуто до примусового виконання.
30.01.2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» укладений Договір про відступлення прав вимоги, за яким кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитними договорами №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року, №014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року та за договором іпотеки. Цього ж дня 30.01.2020 року між АТ «ОКСІ БАНК» та новим кредитором ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» було укладено договір про відступлення права вимоги по кредитним договорам ОСОБА_4 та іпотечним договорам ОСОБА_1 .
Пунктом 3.1. договору передбачено, що вартість прав вимоги за договором становить 415 000,00 гривень, без ПДВ, а саме за Кредитним договором №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року – 207 500,00грн; за Кредитним договором №014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року – 207 500,00грн.
Також, 30.01.2020 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого, у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від 30.01.2020 року за кредитним договором №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року та за Кредитним договором № 014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки б/н від 29 червня 2006 року за договором іпотеки б/н від 30 березня 2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» як іпотекодержателем та ОСОБА_1 як іпотекодавцем.
При цьому, позивач вказує, що він не отримував вимогу про усунення порушень основного зобов`язання.
Крім того, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Рішенням суду у справі №1522/3832/12 була встановлена сума заборгованості ОСОБА_4 по кредитному договору №014/0027/82/72512 від 30.03.2007р. – 803861,77 грн, а судовим рішення у справі №522/4897/13-ц встановлена сума заборгованості ОСОБА_4 по кредитному договору №014/0027/82/58282 від 29.06.2006р. в сумі 74 208,12 доларів США.
Натомість, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, який є додатком №1 до Договору про відступлення права вимоги від 30.01.2020 року, сума заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №014/0027/82/58282 від 29.06.2006р., право вимоги якої АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило АТ «ОКСІ БАНК», станом на 30.01.2020 р. становить 46 148,69 доларів США та 5 728 970,19 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, який є додатком №2 до Договору про відступлення права вимоги від 30.01.2020 року, сума заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №014/0027/82/72512 від 30.03.2007р., право вимоги якої АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило АТ «ОКСІ БАНК», станом на 30.01.2020 р. становить 90753,35 доларів США та 11 301 092,87 грн.
Позивач вважає, що загальна сума заборгованості ОСОБА_4 , право вимоги на яку відступлено у розмірі 22 218 567,77 грн., є незаконною та такою, що суперечить сумі заборгованості, встановленій судовими рішеннями, що набрали законної сили. 
Крім того, на думку позивача, укладений між АТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» оспорюваний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи.
З укладенням договору про відступлення права вимоги від 30.01.2020 року між АТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ «Оксі банк» відбулася заміна первісного кредитора, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на юридичну особу, яка не включена до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та може надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу, у зв`язку з чим оскаржуваний договір підлягає визнанню недійсним.
Позивач, виходячи з положень частини другої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, а також з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив визнати недійсними в частині визначення сум заборгованості, що передані новому кредитору, наступні договори: 
-договір відступлення права вимоги від 30 січня 2020 року, укладений між Акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» за кредитним договором №014/0027/82/58282 від 29 червня 2006 року та за кредитним договором №014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року;
-договір відступлення права вимоги від 30 січня 2020 року, укладений між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» за кредитним договором № 014/0027/82/58282 від 29 червня 2006 року та за кредитним договором №014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року;
-договір відступлення права вимоги від 30 січня 2020 року серія та номер 188, укладений між Акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» за Договором іпотеки від 29 червня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т.А. за реєстровим номером № 2-1551 та Договором іпотеки від 30 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т.А. за реєстровим номером № 2-861;
-договір відступлення права вимоги від 30 січня 2020 року, серія та номер 190, укладений між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» за Договором іпотеки від 29 червня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т.А. за реєстровим номером № 2-1551 та Договором іпотеки від 30 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т.А. за реєстровим номером № 2-861.
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1  задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 632 грн.
Вказане рішення мотивовано тим, що звернувшись із позовом про дострокове стягнення суми позики (шляхом стягнення грошових коштів) кредитор/іпотекодержатель в особі АТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, який настав 16.02.2012 року по кредитному договору №014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року та 27.02.2013 року по кредитному договору №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року відповідно.
З огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №500/4786/14-ц, після звернення до суду з вимогами про дострокове стягнення суми позики право кредитора нараховувати проценти за кредитним договором припинилося.
За результатами розгляду позовних вимог у справі №1522/3832/12 судовим рішенням була встановлена сума заборгованості ОСОБА_4 по кредитному договору №014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року – 803 861,77 грн та у справі 522/4897/13-ц судовим рішенням була встановлена сума заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року – 74 208,12 доларів США.
Натомість, загальна сума заборгованості за Кредитними договорами на дату підписання спірних договорів відступлення прав вимоги становить 22 218 567,77 грн. Проте, вказана сума заборгованості суперечить сумі заборгованості, яка встановлена судовими рішеннями, що набрали чинності.
З огляду на викладене суд погодився з доводами позивача, що розмір заборгованості, право вимоги якої було відступлено АТ «Оксі Банк», а потім ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», за договорами від 30.01.2020 року, суттєво перевищує розмір заборгованості, який був встановлений судовим рішенням та таке перевищення зумовлене безпідставним нарахуванням процентів та неустойки після звернення кредитора до суду з позовом про дострокове стягнення суми позики всупереч приписам статті 1048 ЦК України. 
За таких обставин предметом договорів про відступлення прав вимоги від 30.01.2020 року стала заборгованість за кредитним договором №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року та за кредитним договором № 014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року, яку АТ «Райффайзен Банк Аваль» не мало права нараховувати.
Крім того, суд визнав встановленим, що договори уступки прав вимоги за своїм змістом мають ознаки договору факторингу із тих підстав, що визначена сторонами ціна 415 000грн відступленого права вимоги значно (майже в 20 разів) менша суми загальної заборгованості боржника у розмірі 22 218 567,77 грн перед первісним кредитором на день відступлення. Різниця становить 21 803 567,77грн, що на думку суду є дисконтом, платою (фінансовою вигодою), яку отримує фактор за договором факторингу, у даному випадку ТОВ “ФК УкрФінансГруп”. 
З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що права позивача ОСОБА_1 як боржника, внаслідок укладення спірних правочинів є порушеними та підлягають відновленню у спосіб, обраний позивачем.
В апеляційній скарзі АТ «Райффайзен Банк», від імені якого діє адвокат Собчук О.В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивачем виступає ОСОБА_1 , який є майновим поручителем/іпотекодавцем згідно договорів іпотеки від 29.06.2006р. та від 30.03.2007р., по яких майно виступає забезпеченням за кредитними договорами №014/0027/82/72512 від 30.03.2007 та №014/0027/82/58282 від 29.06.2006р. 
За позицією скаржника, ОСОБА_1 не може бути позивачем в частині вимог щодо визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за вказаними кредитними договорами, оскільки він не був їх учасником. 
Крім того, ОСОБА_1 з 2019 року перебуває на території країни – агресора, де здійснює підприємницьку діяльність, у зв`язку з чим на обговорення суду ставилося питання про направлення окремої ухвали до СБУ, проте вказані обставини залишились поза увагою суду.
Також скаржник вважає, що відсутні будь-які визначені законом підстави для визнання договорів недійсними. При цьому, законом не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, розмір якого сторона заперечує. Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалось за оспорюваними договорами, підлягає дослідженню в межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.
Апелянт вважає, що сам по собі факт укладання договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням. 
Щодо твердження позивача, які підтримав суд першої інстанції, що укладені договори відступлення права вимоги містять ознаки договору факторингу, то апелянт вважає їх такими, що не відповідають дійсності.
Оскільки укладені договори відступлення права вимоги не суперечать приписам чинного законодавства України, вчинені учасниками, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідають їх внутрішній волі та спрямовані на реальне настання правових наслідків, тому не можуть вважатися недійсними.
Окремо апелянт звертає увагу на правову конструкцію оскаржуваного рішення суду першої інстанції, згідно якого договори відступлення права вимоги за кредитними договорами були визнані недійсними лише в частині визначення загальної суми заборгованості ОСОБА_4 , а тому відсутні підстави для визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 29.06.2006р. та 30.07.2007р.
Проте, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, ухваливши незаконне рішення, що є підставою для його скасування.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає апеляційному перегляду судового рішення .
У письмових поясненнях третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп», від імені якої діє адвокат Боднар М.О., підтримує доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідача, перевіривши на основі встановлених фактів і обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та положень ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до таких висновків. 
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 30.03.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №014/0027/82/72512, згідно якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 43 860,00 дол. США, строком до 30.07.2017 року зі сплатою 13,75% річних. 
У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.07.2013 року у зв`язку з невиконанням боржником умов кредитного договору №014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року, в рахунок погашення заборгованості в сумі 803 861, 77 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки. Вказане судове рішення звернуто до примусового виконання.
Крім того, 29.06.2006р. між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №014/0027/82/58282, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 74 000 дол. США строком до 29.06.2013 року зі сплатою 14% річних. 
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладено договори поруки №014/0027/82/58282/1 та №014/0027/82/58282/2 від 29.06.2006 р.
Також на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 29.06.2006р. №014/0027/82/58282, а також усіх додаткових угод до нього між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_1 , укладено договір іпотеки на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
У зв`язку з невиконанням   ОСОБА_4 своїх зобов`язань по кредитному договору №014/0027/82/58282 від 29.06.2006р., ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості та про звернення стягнення не предмет іпотеки.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2013 року стягнуто солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року, в розмірі 74 208,12 дол. США.
В рахунок погашення зазначеного боргу за кредитним договором №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладений 29.06.2006 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , а саме квартиру АДРЕСА_2 . Зазначене судове рішення набрало законної сили та звернуто до примусового виконання.
Судом встановлено і визнано сторонами, що зазначені кредитні зобов`язання виконані не були.
30.01.2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» укладений Договір про відступлення прав вимоги, за яким кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитними договорами №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року, №014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року та за договором іпотеки. Цього ж дня 30.01.2020 року між АТ «ОКСІ БАНК» та новим кредитором ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» було укладено договір про відступлення права вимоги по кредитним договорам ОСОБА_4 та іпотечним договорам ОСОБА_1 .
Також, 30.01.2020 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого, у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від 30.01.2020 року за кредитним договором №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року та за Кредитним договором № 014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки б/н від 29 червня 2006 року за договором іпотеки б/н від 30 березня 2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» як іпотекодержателем та ОСОБА_1 як іпотекодавцем.
Згідно ч.1.ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматись від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. 
Сторонами у зобов`язання є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК України).
Пунктом першим частини першої статті 512 цього Кодексу передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги).
До нового кредитора,  згідно ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора у  зобов`язанні в  обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено  договором або законом. 
Надаючи  оцінку виниклим між сторонами правовідносинам, колегія суддів вважає  за необхідне відповідно  до ч.4 ст. 263 ЦПК України  врахувати  висновки  Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові  від 16.03.2021р у справі № 906/1174/18, де зазначаються ознаки договору відступлення прав вимоги, а саме: 1) предметом договору є відступлення прав вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлено право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг, тощо); 3) відступлення прав вимоги може бути оплатним чи безоплатним; 4) форма договору відступлення прав вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
При розмежуванні вказаного виду правочину  від правочину за договором факторингу необхідно врахувати  визначення  ст.1077 ЦК України, згідно якої  за договором факторингу  (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження іншої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право вимоги до третьої особи боржника. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право вимоги якої він відступає.
Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне у майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлено певною подією, воно вважається переданим з часу настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення прав грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансування) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому, клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. 
Фінансова послуга, згідно п.5 ч.1, п.11 ч.1 ст.4 Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001р. № 2664-Ш, це операція із фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.
Отже, договір факторингу має такі ознаки : 1) предметом факторингу є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, у якому клієнтові відступається право грошової вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки у письмовій формі та має містити умови, визначені Законом України № 2664-Ш; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід виходити із наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізнять договір відступлення прав вимоги від договору факторингу.
Якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.
Як вбачається зі змісту договору відступлення прав вимоги від 30.01.2020 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК», первинний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитними договорами №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року, №014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року та за договорами забезпечення.
У п.2.1 визначений сторонами предмет договору, встановлено, що первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, а новий кредитор замінює первісного як кредитор і приймає на себе всі права і обов`язки кредитора. Новий кредитор сплачує первісному кредитору вартість прав вимоги, що відчужується в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Пунктом 3.1. договору передбачено, що вартість прав вимоги за договором становить 415 000,00 гривень, без ПДВ, а саме за Кредитним договором №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року – 207 500,00грн; за Кредитним договором №014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року – 207 500,00грн.
Цього ж дня 30.01.2020 року між АТ «ОКСІ БАНК» та новим кредитором ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» було укладено договір про відступлення права вимоги по кредитним договорам ОСОБА_4 та іпотечним договорам ОСОБА_1 .
Також, 30.01.2020 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого, у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від 30.01.2020 року за кредитним договором №014/0027/82/58282 від 29.06.2006 року та за Кредитним договором № 014/0027/82/72512 від 30.03.2007 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки б/н від 29 червня 2006 року за договором іпотеки б/н від 30 березня 2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» як іпотекодержателем та ОСОБА_1 як іпотекодавцем.
Як вбачається із розрахунку відступленого права грошової вимоги, новий кредитор за плату набув право вимоги за кредитним договором №014/0027/82/58282 від 26.06.2006р 46 148 дол США та пені 5728970,19 грн.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2013 року за цим зобов`язанням встановлена заборгованість в розмірі 74 208,12 дол. США, яка стягнута солідарно із ОСОБА_6 та поручителя ОСОБА_3 . В рахунок погашення зазначеного боргу звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцеві ОСОБА_1 .
Також відступлено право вимоги з погашення кредитної заборгованості згідно договору №014/0027/82/72512 від 30.03.2007р. - 90753,35 дол США та пені 11 301 092,87 грн. 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси  від 29.07.2017р.  встановлена заборгованість у розмірі 803 861,77грн та для погашення звернуто стягнення на предмет іпотеки, кв. АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцеві ОСОБА_1 . 
Як вбачається зі змісту судового рішення та умов кредитного договору, кредит наданий у іноземній валюті, визначений достроково обов`язок його повернення теж у валюті кредиту та становив 100 612,26 дол США в еквіваленті по курсу НБУ 803 861,77грн. (а.с.51-53).
Надаючи оцінку змісту договорів відступлення прав вимоги апеляційний суд звертає увагу на те, що договори відступлення прав вимоги відбулись за плату на підставі договору купівлі-продажу, умовами якого визначений предмет продажу (борги за кредитним та іпотечним зобов`язаннями); ціна продажу цього майнового права.
Наявна різниця між ціною та розміром заборгованості, право вимоги якої відступається, не є ознакою фінансової послуги, оскільки умови договору не містять умов щодо надання фінансової послуги набувачем (новим кредитором) цих прав грошової вимоги.
Отже, правовою природою укладеного АТ “Райффайзен Банк Аваль” та АТ “ОксіБанк”, а також договору між АТ “ОксіБанк” та ТОВ “УкрФінансГруп” є договором купівлі-продажу майнового права та за відсутності доказів щодо надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору не може бути віднесений до договору факторингу.
Таким чином, помилковим є висновок суду про те, що різниця між загальною сумою заборгованості і ціною продажу в розмірі 21 768 567,77 грн є дисконтом, платою (фінансовою послугою), яку отримав ТОВ “УкрФінансГруп” як фактор за договором факторингу, який здійснив фінансування коштів у сумі 415000 грн та отримав право вимоги на суму 22 218 567,77 грн.
Такий висновок суду суперечить умовам укладеного сторонами договору відступлення прав вимоги та змісту ст. 512,514,1077 ЦК України, тому відсутні підстави вважати зазначені договори договорами факторингу.
Крім того, суд першої інстанції визнав порушеними права позивача ОСОБА_1 , як боржника, внаслідок укладання договорів відступлення прав вимоги, а тому вважав правильно обраний позивачем спосіб захисту та відновлення прав шляхом визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги не тільки за забезпечувальним зобов`язанням ОСОБА_1 перед кредитором, але і щодо кредитних зобов`язань позичальника ОСОБА_4 . 
Проте з таким висновком погодитись не можна.
Так , відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист своїх прав у разі їх порушення, невизнання або оспорення.
Для встановлення факту порушення права, суд має з`ясувати характер спірних правовідносин, характер і зміст порушеного права позивача та можливість його захисту у обраний ним спосіб. Підставою звернення до суду є наявність порушення права. Звернення здійснюється особою, якій це право належить і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували факт порушення права особи, за захистом якого вона звернулась, є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, суд має перевірити чи були порушені права позивача, яким способом вони підлягають відновленню і чи заявлені відповідні позовні вимоги у справі.
Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та оспорених договорів відступлення прав вимоги від 30.01.2020р., позивач ОСОБА_1 не є їх стороною. Порушення своїх прав, пов`язує із тим, що новому кредитору відступлені права вимоги первинного кредитора АТ “Райффайзен Банк Аваль”, який є правонаступником (АППБ “Аваль”) за договорами забезпечення, а саме: договором іпотеки від 29.06.2006р., яким забезпечені кредитні зобов`язання ОСОБА_4 за кредитним договором від 29.09.2006р. розмірі 46 148,69 дол. США та 5 728 970,19 грн., а також за договором іпотеки від 30.03.2007р., яким забезпечені кредитні зобов`язання ОСОБА_4 за кредитним договором від 30.03.2007р. у розмірі 90 753,35 дол США та 11 301 092,78 грн, із тих підстав, що визначена у договорах сума загальної заборгованості позичальника ОСОБА_4 не відповідає розміру заборгованості позивальника, визначеної рішенням Приморського районного суду від 30.10.2013р. та заочним рішенням від 29.07.2017р., яка підлягає стягненню за рахунок предмета іпотеки.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду від 30.10.2013р. із позичальника ОСОБА_4 та поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 солідарно стягнута кредитна заборгованість за кредитним договором від 29.06.2006р. у розмірі 74 208, 12 дол США, із яких: тіло кредиту 18 715,58 дол. США, відсотки - 9 159,94 дол. США, пеня - 46 335,6 дол США та звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 ., що належить ОСОБА_1 .
Заочним рішенням від 29.07.2017р. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 , належну ОСОБА_1 , в рахунок погашення боргу, що виник станом на 3.02.2012р. в розмірі 100 612,26 дол США, суму еквіваленту по курсу НБУ - 803 861,77 грн. за кредитним зобов`язанням ОСОБА_4 згідно кредитного договору від 30.03.2007р. 
Як уже зазначалось, за договором відступлення прав вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора, у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом чи договором. (ч.1 ст. 514 ЦК України).
За загальним правилом (ч.1 ст. 516 ЦК України) заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника.
Як вбачаться із розрахунку переданих новому кредитору сум заборгованості за кредитом від 29.06.2006 р., загальна заборгованість становить 46 148,69 дол. США, із яких: тіло кредиту 18 715,58 дол, заборгованість по відсоткам — 214,79 дол, прострочені відсотки - 27 218,32 дол.США та пеня в розмірі 5728 970 грн. Отже, право вимоги у даному випадку є меншою ніж та, що визначені судовим рішенням від 30.10.2013р., де загальна сума стягнення - 74 208,12 дол. США.
Відступлення прав вимоги за кредитним зобов`язанням від 30.03.2007року становить 90 753,35 дол. США та пеня 11 301 093,87 грн. За змістом заочного рішення від 20.07.2013р. сума заборгованості визначена у розмірі 100 612,26 дол США, еквіваленту по курсу НБУ - 803 861,77 грн. підлягала стягненню за рахунок предмета іпотеки. 
У відповідності до приписів ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про зміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, на момент його виконання.
У ході розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено обставин щодо заперечення ОСОБА_1 проти вимог первісного кредитора щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та розміру заборгованості, визначеного судом. 
Той факт, що сторони договорів про відступлення прав вимоги визначили обсяг відступлених прав за кредитними та забезпечувальними зобов`язаннями позичальника ОСОБА_4 , поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 , як іпотекодавця, не створює для позивача обов`язку виконання зобов`язання у розмірі, що перевищує суму, визначену судовим рішенням чи не враховану за весь час фактичного виконання рішення суду.
Таким чином, у зазначених договорах відступлення прав вимоги зміна первісного кредитора новим кредитором, який за відступленою вимогою набув обсяг прав, що визначені у кредитному зобов`язанні ОСОБА_4 та забезпечувальному іпотечному зобов`язанні ОСОБА_1 , не порушує прав та обов`язків позивача, які виникли у нього, як відповідальної особи у правовідносинах забезпечення виконання основного зобов`язання за рахунок предмета іпотеки, оскільки обсяг набутого права грошової вимоги нового кредитора не є безумовною підставою для збільшення боргового зобов`язання. Право боржника на заперечення вимог нового кредитора реалізується у випадку пред`явлення до нього вимог новим кредитором, а тому не підлягають захисту шляхом заперечення дійсності договорів відступлення прав вимоги новому кредитору за позовом позивача.
Суд першої інстанції вказані обставини справи не врахував, норми права, які регулюють спірні відносини, не застосував, а тому дійшов помилкового висновку про порушення прав позивача внаслідок укладання спірних договорів відступлення прав вимоги та необхідність їх захисту способом зазначеним позивачем.
Отже, рішення суду належить скасувати і постановити нове про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог із викладених вище підстав.
Також підлягають компенсації витрати Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», понесені при оплаті судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 5448 грн.
Керуючись ст. ст.374,376,381-384, 141 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року скасувати і постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», Акціонерного товариства «Оксі Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання частково недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» понесені судові витрати у розмірі 5448 грн (п`ять тисяч чотириста сорок вісім грн 00 коп).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 09 травня 2023 року.

Головуюча: ________________ Н.В.Орловська
Судді: ________________ Л.А.Приходько
________________ Л.В.Пузанова