ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 квітня 2023 року           справа №200/150/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 року у справі № 200/150/22 (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                 ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії пенсійного органу про відмову згідно рішення від 02.08.2021 року в зарахуванні до трудового стажу період навчання в Донецькому політехнічному інституті з 01 вересня 1974 по 31 жовтня 1979 року;
- скасувати рішення;
- зобов`язати зарахувати до трудового стажу період навчання в Донецькому політехнічному інституті з 01 вересня 1974 по 31 жовтня 1979 року та провести перерахунок пенсії згідно заяви від 29 липня 2021 року з урахуванням зазначеного періоду навчання.
В обгрунтування позову зазначив, що звернувся до ПФУ з заявою про перерахунок пенсії із зарахуванням до трудового стажу періоду навчання в Донецькому політехнічному інституті.
Проте, відповідачем протиправно відмовлено в перерахунку пенсії через невідповідність запису прізвища у виданому дипломі, де вказано прізвище українською мовою “ ОСОБА_2 ”, запису прізвища в паспорті – “ ОСОБА_2 ”.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 02.08.2021 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії та не зараховано до страхового стажу позивача період навчання з 01 вересня 1974 по 31 жовтня 1979 року в Донецькому політехнічному інституті.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 за заявою щодо зарахування періоду навчання від 29.07.2021 року, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1974 по 08.06.1979 року в Донецькому політехнічному інституті, враховуючи висновки суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач – ГУ ПФУ в Донецькій області звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Пенсійним органом правильно не враховано до страхового стажу позивача період навчання, оскільки диплом виданий на ім`я ОСОБА_2 , однак за паспортом прізвище позивача – ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, без врахування положень Закону № 1058 про заборону використання коштів ПФУ на цілі, не передбачені цим Законом.
Позивачем та відповідачем ГУ ПФУ в Сумській області рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 24 жовтня 2000 року, РНОКПП НОМЕР_2 ), є пенсіонером за віком (посвідчення № НОМЕР_3 ) та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.
Диплом серії НОМЕР_4 від 08.06.1979 року видано ОСОБА_1 в підтвердження того, що він в 1974 році вступив до Донецького політехнічного інституту і в 1979 році закінчив повний курс Донецького політехнічного інституту за спеціальністю автоматизовані системи управління. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 08 червня 1979 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію інженера-системотехніка.
Відповідно до архівної довідки від 22.06.2021 року № 19-15/232, виданої Донецьким національним технічним університетом, в документальних матеріалах архівного фонду Донецького національного технічного університету зазначено, що ОСОБА_3 (мовою оригіналу-рос.) з 01 вересня 1974 року зарахований студентом 1 курсу денного навчання факультету обчислювальної техніки та автоматизованих систем управління Донецького політехнічного інституту за спеціальністю “Автоматизовані системи управління” (наказ № 01-598 від 27.08.1974 року). 31 жовтня 1979 року був відрахований зі складу студентів у зв`язку із закінченням інституту (наказ № 05-807 від 08.06.1979 року). 
29.07.2021 року позивач звернувся через ВЕБ-портал ПФУ із заявою про перерахунок пенсії.
02.08.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії згідно заяви від 29.07.2021 року щодо зарахування періоду навчання.
Рішення мотивовано тим, що при аналізі документів, наданих для перерахунку, встановлено невідповідність в дипломі № НОМЕР_5 від 08.06.1979 року, де вказано прізвище українською мовою “ ОСОБА_2 ” та в паспорті, де зазначено прізвище “ ОСОБА_2 ”. 
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач, користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в даному випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.
Оцінка суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно пункту 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Згідно з пунктом “д” частини третьої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
На підставі пункту 1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.
Підпунктом 3 пункту 4.2 Порядку № 22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Як свідчать матеріали справи, підставою для не зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача з 01 вересня 1974 року по 31 жовтня 1979 року в Донецькому політехнічному інституті є розбіжності, а саме: диплом виданий на ОСОБА_1 , однак згідно паспортних даних серії НОМЕР_1 вказано прізвище “ ОСОБА_2 ”, на що суд зазначає наступне.
Між тим, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 24 жовтня 2000 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, свідчить, що прізвище, ім`я та по-батькові позивача українською мовою - “ ОСОБА_1 ”, а російською - “ ОСОБА_3 ”.
Також диплом серії НОМЕР_4 реєстраційний № 27 видано ОСОБА_1 (російською), що він в 1974 році вступив до Донецького політехнічного інституту і в 1979 році закінчив повний курс Донецького політехнічного інституту за спеціальністю автоматизовані системи управління. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 08 червня 1979 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію інженера-системотехніка.
Також надані позивачем документи: виписка із залікової відомості (реєстраційний № 27, додаток до диплому № НОМЕР_6 ), архівна довідка від 22.06.2021 року № 19-15/232, видана Донецьким національним технічним університетом, свідоцтво про народження свідчать про їх видачу ОСОБА_3 (російською мовою).
Як свідчать записи трудової книжки серії НОМЕР_7 від 25 жовтня 1979 року, виданої на ім`я “ ОСОБА_3 ” (російською мовою), що 25.10.1979 року позивача прийнято в Донецький політехнічний інститут на посаду інженера НИСА кафедри автоматики і телемеханіки за направленням Мінвуза УРСР. (підстава: Наказ № 06-786 від 26.10.1979 року).
Таким чином, матеріали справи підтверджують, що позивач у період з 01 вересня 1974 року по 31 жовтня 1979 року навчався в Донецькому політехнічному інституті, що обумовлює протиправність рішення пенсійного органу щодо не зарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача.
При цьому пенсійний орган на виконання приписів Порядку № 22-1 не запропонував позивачу подати додаткові документи на підтвердження навчання, що призвело до неврахування стажу навчання позивача у навчальному закладі з дати призначення пенсії.
Також суд першої інстанції правильно звернув увагу, що відповідно до Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах (що діяло до 13.11.2014 року) навчальний рік починається 1 вересня і складається з навчальних днів, днів проведення підсумкового контролю, екзаменаційних сесій, вихідних, святкових і канікулярних днів. Таким чином, до періоду навчання зараховується період з 1 вересня по дату прийняття рішення кваліфікаційною комісією.
Враховуючи, що рішенням кваліфікаційної комісії позивачу присвоєно кваліфікацію інженера-системотехніка 08.06.1979 року, - позивачем доведено наявність у нього права на зарахування періоду його навчання з 01.09.1974 по 08.06.1979 року в Донецькому політехнічному інституті до страхового стажу роботи.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Щодо доводів апелянта про безпідставне стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, понесені позивачем.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому апеляційний суд не надає оцінки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в цій частині.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 року у справі № 200/150/22 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 року у справі № 200/150/22 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 17 квітня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 17 квітня 2023 року.

Головуючий суддя                                                            І.Д. Компанієць

Судді                                                                                 А.В. Гайдар

                                                                                              Е.Г. Казначеєв