Справа № 161/7723/22 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/474/23  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 травня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Данилюк В. А.,
секретар судового засідання Ганжа М. І., 
з участю представника відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради, ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, за апеляційними скаргами позивачки ОСОБА_2 , поданою від її імені представником ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2023 року та відповідачки ОСОБА_3 , поданою від її імені представником ОСОБА_1 на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2023 року,

                                          В С Т А Н О В И В :
16 червня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Луцької міської ради, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина. 
На випадок своєї смерті ОСОБА_7 заповіт не складала, а тому спадкування здійснювалося за законом. 
Спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 була вона та чоловік померлої ОСОБА_8 (її батько), який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. 
На момент смерті матері вона проживала та її місце проживання було зареєстровано разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . Заяву про відмову від прийняття спадщини не подавала.
Із заявою про прийняття спадщини звернувся лише батько ОСОБА_8 , у зв`язку із чим було заведено спадкову справу № 336/2002 і йому видано 16.07.2001 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) в КСП «Урожай» АДРЕСА_2. площею 2.69 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості), про що її повідомлено не було. 
У подальшому ОСОБА_8 , реалізувавши зазначене право, отримав державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 122610 від 09.04.2003. 
Такими діями ОСОБА_8 було порушено її права, як спадкоємця за законом на 1/2 частку у спадковому майні, а саме на 1/2 частку права на земельну частку (пай), адже саме таке майно вона могла б отримати, якби не було видано 16.07.2001 свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_8 ..  
Згідно даних спадкової справи право власності на інше спадкове майно - житловий будинок з господарськими, допоміжними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_8 за свого життя на себе не реєстрував, свідоцтво про право власності на вказане майно не отримував, тому правовстановлюючі документи на вказане майно у неї відсутні, що позбавляє її можливості зареєструвати за собою 1/2 частку спірного житлового будинку. 
Їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно у зв`язку із відсутністю на майно правовстановлюючих документів.
Ураховуючи наведене, просила:
- визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкодавця (матері) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: на 1/2 частку житлового будинку з господарськими, допоміжними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-602 від 16.07.2001, видане державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Максим`як Ж. П. у спадковій справі №336/2002.
Ухвалами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.10.2022 залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , а в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 (т. 1 а.с.119, 120-121).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2023 року в позові відмовлено.
Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_3 про стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі на рішення суду від 21.02.2023 представник ОСОБА_5 від імені позивачки ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове - про задоволення позову.
В апеляційні скарзі на додаткове рішення суду від 27.03.2023 представник ОСОБА_1 від імені відповідачки ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це додаткове рішення суду та ухвалити нове судове рішення - про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відзиви на апеляційні скарги учасники справи не подавали.
У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_1 апеляційну скаргу відповідачки підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити. Апеляційну скаргу позивачки заперечив та просить залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, представник позивачки ОСОБА_5 і третя особа ОСОБА_4 подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість судових рішень, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги необхідно частково задовольнити з таких підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (статті 4, 5 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.57-зворот).
Спадкування здійснювалося за законом, оскільки ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповіт не складала.
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 являлися її чоловік ОСОБА_8 та двоє дітей - позивачка ОСОБА_2 і відповідачка ОСОБА_3 ..
Заяву нотаріусу про прийняття спадщини подав лише чоловік ОСОБА_8 , на підставі якої було заведено спадкову справу 336/2002 і видано 16.07.2001 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) в КСП «Урожай» АДРЕСА_2. площею 2.69 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі /на місцевості/ (т.1 а.с.56-60). 
Позивачка заяву про прийняття спадщини після смерті матері подала нотаріусу 15.11.2021 (т.1 а.с.63).
Постановою від 21.02.2022 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я дочки спадкодавця ОСОБА_2 (т.1 а.с.17).
Позивачка оспорює своє право на спадщину за законом після смерті матері, право на частину якого оформив на себе батько.
Батько ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.13).  
Із копій документів нотаріального діловодства щодо спадкової справи № 30/2019, заведеної 26.12.2019 приватним нотаріусом Валянською Т. П. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що спадкову справу відкрито на підставі заяви онука ОСОБА_9 , поданої 26.12.2019 (т.1 а.с.75).
Також заяви про прийняття спадщини подали 20.02.2020 дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 дочка ОСОБА_3 та 24.02.2020 онук ОСОБА_4 із заповітом від ОСОБА_8 від 21.09.2004 (т.1 а.с.90-100).
Постановами нотаріуса від 24.02.2020 відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 (т.1 а.с.100-зворот - 103).
Разом із тим, будь-які документи про відмову ОСОБА_9 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 матеріали цивільної справи не містять, але ОСОБА_9 до участі у справі як відповідач позивачкою не залучений.
Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 , при наявності інших спадкоємців після смерті матері, у тому числі за правом представлення, звернулася із цим позовом до відповідача - Луцької міської ради, не навівши жодного обґрунтування, яким чином цей відповідач порушує, не визнає або оспорює її права, свободи чи інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду.
Не доведено цієї обставини позивачкою і в суді апеляційної інстанції.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачкою не залучено належних відповідачів, але не зазначив ту особу, яка фактично також повинна бути відповідачем і помилково, при наявності не скасованої постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 , виснував, що ОСОБА_4 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті діда.
Оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові, але при цьому дійшов помилкових висновків щодо підстав для такої відмови, то зазначена обставина відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни мотивувальної частини рішення суду від 21.02.2023 у редакції цієї постанови.

Щодо оскарження додаткового рішення суду від 27.03.2023.

Відмовляючи відповідачці ОСОБА_3 у стягненні з позивачки на її користь понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що наданий стороною відповідачки акт приймання-передачі правничої допомоги № 1 від 22.02.2023 не може бути взятий до уваги, оскільки містить лише зміст наданої правничої допомоги (перелік послуг) та його загальну вартість, без визначення кожного окремого виду послуги та витраченого на неї процесуального часу.
Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, з порушенням норм процесуального права.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат,
які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Із матеріалів справи вбачається, що між відповідачкою ОСОБА_3 та Адвокатським об`єднанням «АФК» 11.11.2022 укладено договір про надання правничої допомоги у цій справі, у якому визначено, що розмір гонорару узгоджений сторонами та зафіксований у додатковій угоді до даного Договору (т.1, а.с.238-240).
У додатковій угоді №1 до Договору про надання правової допомоги від 11.11.2022  визначено порядок оплати юридичних послуг, де за представництво в суді першої інстанції клієнт сплачує адвокату фіксований розмір гонорару 10000 грн (т.1 а.с.240-зворот).
В акті № 1 приймання-передачі правничої допомоги від 22.02.2023 на цей фіксований розмір гонорару 10000 грн міститься перелік послуг наданої правничої допомоги, а саме: ознайомлення з матеріалами судової справи; зустрічі з клієнтом - правові консультації; вивчення наданих клієнтом документів; вивчення судової практики; підготовка та подання відзиву; представництво інтересів клієнта ОСОБА_3 у суді першої інстанції /Луцький міськрайонний суд Волинської області/ (т.1 а.с.241).
Позивачка скористалася наданим їй частиною 6 статті 137 ЦПК України правом і подала заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу із відповідним обґрунтуванням (т.2 а.с.3).
При визначенні фіксованого розміру гонорару, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із-за не зазначення кількості витраченого часу та вартості однієї години.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Рішенням суду у позові ОСОБА_2 відмовлено, а тому понесені відповідачкою ОСОБА_3 витрати за надання професійної правничої допомоги необхідно їй відшкодувати.
Разом із тим, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір цих витрат необхідно зменшити до 7000 грн, оскільки доходить висновку, що вивчення адвокатом судової практики не відноситься до категорії «правнича допомога клієнту».
Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у стягнення витрат на професійну правничу допомогу зроблені з порушенням норм процесуального права, то це є підставою для скасування додаткового рішення суду від 27.03.2023.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд            
                                       П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги позивачки ОСОБА_2 , подану від її імені представником ОСОБА_5 та відповідачки ОСОБА_3 , подану від її імені представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2023 року скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 7000 (сім тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий - суддя  

Судді