Ухвала   
 
28 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 715/1500/22
 
провадження № 61-5675ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» про визнання недійсним окремих умов договору, визнання окремих умов договору неукладеними та визнання зобов`язання припиненим внаслідок його виконання,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк»               (далі - АТ «Ідея Банк»), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна Страхування життя»), Товариства з обмеженою відповідальністю                                «Нью Файненс Сервіс» (далі - ТОВ «Нью Файненс Сервіс») про визнання недійсним окремих умов договору, визнання окремих умов договору неукладеними та визнання зобов`язання припиненим внаслідок його виконання задоволено.
Визнано недійсною з моменту укладення договору умови договору кредиту та страхування № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», якими передбачено, що                                               за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату                                        за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та                                                      у розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів та умови цього договору «Графік щомісячних платежів» в частині визначеної у даному «Графіку» оплати за обслуговування кредитної заборгованості.
Визнано неукладеними всі умови договору кредиту та страхування                              № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року, між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», що стосуються страхування.
Визнано припиненим зобов`язання за договором № В02.13057.008427378               від 30 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» внаслідок його повного виконання.
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» задоволено.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2022 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
У квітні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 березня 2023 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Подана касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно             у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених                        частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої                     статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої                   статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права                   у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Як підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 вказує, у тому числі,                 пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, проте посилаючись на вказану підставу, заявник не зазначаєщодо якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
 
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду               від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.
 
Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Отже, ОСОБА_1 необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 березня 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець