Постанова 
Іменем України
 
20 червня 2022 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/6305/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»
 
на рішення Деснянського районного суду м. Києва 
 
від 10 січня 2023 року 
 
в складі судді Лісовської О. В.
 
у цивільній справі №754/686/22 Деснянського районного суду м. Києва
 
за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»
 
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
 
про стягнення заборгованості,
 
                                              В С Т А Н О В И В: 
 
17 січня 2022 року позивач - Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі -                                 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», Підприємство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , однак своєчасно не сплачує за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, просив стягнути з останнього заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 8 219,84 грн та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі                         4 161,31 грн.
 
Також, просив стягнути заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 14 280,16 грн та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 340,63 грн.
 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі Договору №602-18 від 11.10.2018 про відступлення права вимоги (цесії) ПАТ "Київенерго" відступило, а                               КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Згідно Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії                           КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 12 381,15 грн. 
 
Зазначив, що з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ "Київенерго". Проте, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 17.01.2022 за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води становить 24 620,79 грн.
 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4               (а. с. 63).
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року позов задоволено частково.
 
Стягнуто солідарно з відповідачів на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого опалення у розмірі              14 280,16 грн.
 
Відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 340,63 грн та відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
 
Вирішено питання про судові витрати та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" по 756,67 грн судового збору.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував та належним чином не дослідив докази долучені до позовної заяви, не надав таким доказам належної правової оцінки, що призвело до позбавлення позивача на належний судовий захист.
 
Суд першої інстанції безпідставно затосував позовну давність, про яку було заявлено відповідачем, оскільки проігнорував положення п. 12 Перехідних положень ЦК України, згідно якого строк позовної давності продовжено на строк дії карантину, і в такому випадку строк позовної давності обраховується з березня 2017 року.
 
Судом не враховано, що споживач у відповідності до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в повному обсязі в строки визначені законом.
 
Вказував, що розмір заборгованості за надані послуги до 01.05.2018 підтверджується розрахунком заборгованості на суму 44 918,80 грн, переданої за договором відступлення права вимоги від ПАТ "Київенерго". Додав, що здійснення перерахунку за період до 01.05.2018 є неможливим, оскільки відповідачем не надавалися копії свідоцтв про повірку та не виконувалися зобов'язання з оплати житлово-комунальних послуг, а також не передавалися показники засобів обліку.
 
Поряд з цим, в апеляційній скарзі позивач зазначив, що відсутній борг за послуги з гарячого водопостачання за період з 01.05.2018 на загальну суму 10 340,63 грн.
 
За наведених обставин, позивач просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.01.2023 в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті з 01.03.2017 до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 3 877,89 грн та в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення в розмірі 6 405,95 грн, ухвалившив нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог. В іншій частині просив залишити без змін рішення суду.
 
Позивач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 22.04.2023 подала відзив. В обґрунтування заперечень посилалася на те, що вимоги апеляційної скарги про стягнення заборгованості в межах строку позовної давності є безпідставними, оскільки позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за період з 03.04.2017 по 01.05.2018.
 
Також посилалася на те, що позивачем не надано суду жодного належного розрахунку, з якого б можна було встановити як формувались та складались суми нарахувань за надання послуг з централізованого опалення по квартирі, а не середні показники. Позивачем лише вказано про надання розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в додатках до апеляційної скарги. Але відсутні відомості про кількісні та якісні показники зняті приладами вимірювання, на підставі яких були здійснені нарахування ПАТ "Київенерго" до 01.05.2018 на суму 44 918,80 грн.
 
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що суд першої інстанції не врахував положення ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Просила залишити без змін рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.01.2023 в частині відмовлених позовних вимог, а в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 14 280,16 грн просила скасувати.
 
Інші відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги позивача в поряку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 208).
 
03 травня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 (а. с. 62). А відтак є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири АДРЕСА_2 у період до 01.05.2018 надавалися                     ПАТ "Київенерго". А з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання надаються позивачем КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО". 
Так, Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування                ПАТ «Київенерго». 
За розпорядженням Виконавчого орагну Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО".
11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору. 
З наведеного слідує, що КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" має право вимагати від               ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сплатити заборгованість з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які існували у них перед ПАТ «Київенерго». 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період до 01.05.2018, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цих позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.
Як вже вказувалося вище, 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та                         КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору. 
Пунктом 1.2. Договору цесії визначено, що перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви долучено Додаток №2 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18, згідно якого КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" набуло право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 4 261,31 грн, за період до 01.05.2018, за адресою: АДРЕСА_1 (споживач ОСОБА_1 ) (а. с. 25).
Також, позивачем до позовної заяви долучено Додаток №1 до про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18, з якого вбачається, що                                                 КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" набуло право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення в розмірі 8 319,84 грн (а. с. 26).
За приписами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що до                                             КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" від ПАТ «Київенерго» перейшло право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості з оплати за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води та опалення за період до 01.05.2018. Однак, у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України на позивача покладається обов'язок довести та надати докази розміру і періоду заборгованості, спожитих відповідачами послуг до 01.05.2018.
Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», праву споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
В частині 1 статті 9 цього ж Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відтак відповідачі зобов`язані були вносити плату за користування послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання щомісячно.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Разом з тим, позивачем не надано розрахунку заборгованості по щомісячним платежам до 01.05.2018, а також у позовній заяві позивач навіть не вказує за який період виникла зааборгованість, яку він просить стягнути за період до 01.05.2018, та яка перейшла до нього від попереднього кредитора. 
Як вказувалося вище, до позовної заяви на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 позивачем долучено лише додатки до Договору про відступлення права вимоги, в яких зазначено загальну суму боргу, що відступається за договором.
Проте, позивач не довів належними, достовірними та достатніми доказами наявність у відповідачів заборгованості з оплати послуг за централізоване опалення та постачання гарячої води, яка дійсно виникла перед попереднім надавачем послуг та відповідно перейшла до КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО".
У зв'язку з цим, суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити наявність заборгованості та визначити суму боргу за період до 01.05.2018. А відтак колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про не врахування судом доказів на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018.
Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції проігнорував положення п. 12 Перехідних положень ЦК України, якими продовжено строк позовної давності на період карантину, оскільки як вбачається з мотивувальної частини рішення судом враховано Перехідні положення ЦК України та суд дійшов висновку про необхідність обчислення строку позовної давності з березня 2017 року. Поруч з цим, суд відмовив в задоволенні позовних вимог з березня 2017 року по 01.05.2018 з підстав недоведеності та необґрунтованості розміру заборгованості.
Як вже вказувалося вище, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки на підтвердження цих позовних вимог за Договором про відсутплення права вимоги (цесії) надано лише сам договір та витяг щодо загального розміру заборгованості.
Колегія суддів не приймає до уваги наданий позивачем до апеляційної скарги розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з викладенням інформації по щомісячним платежам за період з 01.07.2015 по 01.01.2023, оскільки позивачем не надано доказів неможливості подання такого розрахунку до суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за період з березня 2017 по 01.05.2018 є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування в цій частині.
 
Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів незгоди з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого опалення та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання за цей же період, а також рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржено відповідачами, колегія суддів в силу ст. 367 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.
 
Доводи відповідача ОСОБА_5 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо невірного розподілу судових витрат між відповідачами не є підставою для скасування судового рішення, оскільки рішення суду в цій частині не оскаржується.
 
Колегія суддів не приймає до уваги, долучену до відзиву на апеляційну скаргу довідку до акта огляду МСЕК №766941, згідно якої ОСОБА_1 встановлено інвалідність І групи (а. с. 215), оскільки як вбачається з цієї ж довідки інвалідність останньому встановлено з 28.02.2023, а рішення судом першої інстанції ухвалено 10.01.2023. Суд апеляційної інстанції перевіряє рішення суду, в тому числі на дотримання норм процесуального права, з урахуванням обставин, які мали місце на день ухвалення такого рішення суду. Враховуючи, що на день ухвалення рішення були відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, то наявні правові підстави покладення нього витрат з оплати судового збору, пропорційно до розміру задоволеих позовних вимог.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України               
 
                                               П О С ТА Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - залишити без задоволення.
 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Головуючий                                                                                                  О. Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                                               О. В. Желепа
 
                                                                                                                         А. М. Стрижеус