ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 127/31518/21	Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В. 	
Провадження № 22-ц/817/316/23 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 304090200 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючого - Гірський Б.О. 
Суддів -  Бершадська Г. В., Хома М. В., 
за участю секретаря - Іванюта О.М. 
представника ОСОБА_1 - адвоката 
Ходюк К.М. 

       розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 127/31518/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2022 року в справі за позовом кредитної спілки “Істок” до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року кредитна спілка “Істок” (далі КС “Істок”) звернулася до суду з вказаним позовом.
       Позовна заява мотивована тим, що 24.11.2020 року між КС «Істок» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ДКВ-2905, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 53 000 грн і зобов`язався повернути кредит в повному обсязі у терміни, встановлені договором - до 24 травня 2022 року. Відсоткова ставка за користування кредитом становить 0,001% річних, плата за надання кредиту становить 65,34 грн. щоденно.
       Цього ж дня, 24.11.2020 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №1, за умовами якого плата за надання кредиту становить 392,05 грн. з дня несплати щомісячного платежу згідно з кредитним договором № ДКВ-2905 від 24.11.2020 року.
       З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором, між КС «Істок» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.
       16.12.2020 року між КС “Істок” та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №ДКВ-2909, за умовами якого останній отримав від позивача кредит у сумі 10 000 грн. Строк дії договору 12 місяців, тобто до 16.12.2021 року. Відсоткова ставка за користування кредитом становить 0,001 % річних. Плата за надання кредиту становить 14,25 грн щоденно.
       Цього ж дня між позивачем та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1, за умовами якого плата за надання кредиту становить 85,48 грн. з дня несплати щомісячного платежу згідно з кредитним договором №ДКВ-2909 від 16.12.2020 р.
        ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого, станом на 31.07.2021 року, за кредитним договором №ДКВ-2905 від 24.11.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 168840,05 грн, а саме: заборгованість за основною сумою (тілом) кредиту у сумі 44288,08 грн, прострочена заборгованість за платою у сумі 52010,46 грн, заборгованість за відсотками у сумі 0,36 грн, компенсація згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у сумі 67541,15 грн, штраф у сумі 5 000 грн.
       А також, утворилася заборгованість за кредитним договором №ДКВ-2909 від 16.12.2020 року у розмірі 38718,18 грн., а саме: заборгованість за основною сумою (тілом) кредиту у сумі 8491,76 грн, прострочена заборгованість за платою у сумі 11326,43 грн, заборгованість за відсотками у сумі 0,06 грн, компенсація згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у сумі 13899,92 грн, штраф у сумі 5 000 грн.
       У зв`язку з наведеним просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №ДКВ-2905 від 24.11.2020 року за період з 26.03.2021 року до 31.07.2021 року у сумі 168840,05 грн. та заборгованість за кредитним договором №ДКВ-2909 від 16.12.2020 року за період з 26.03.2021 року до 31.07.2021 року у сумі 38718,18 грн.
       Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2022 року позов КС “Істок” задоволено частково.
       Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Істок» заборгованість за договором про споживчий кредит №ДКВ-2905 від 24 листопада 2020 року за період з 26 березня 2020 року до 31 липня 2021 року на загальну суму 168840 гривень 05 копійок.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Істок» заборгованість за договором про споживчий кредит №ДКВ-2909 від 16 грудня 2020 року за період з 26 березня 2020 року до 31 липня 2021 року на загальну суму 38718 гривень 18 копійок.
       У іншій частині позову відмовлено.
       Стягнуто у рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Істок» судові витрати у виді судового збору у сумі 2532 гривні 60 копійок.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Істок» судові витрати у виді судового збору у сумі 580 гривень 77 копійок.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2022 року залишено без задоволення.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду першої інстанції в частині задоволених до нього позовних вимог про стягнення з нього штрафних санкцій та плати за користування кредитом скасувати, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування матеріального права та порушення норм процесуального права.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з 11.10.2019 року проходить військову службу у Збройних Силах України (наказ командира в/ч № НОМЕР_1 від 19.05.2020 року №102).
       Вказує, що судом першої інстанції при визначені розміру заборгованості не було враховано той факт, що він є військовослужбовцем, тому на нього поширюються пільги, встановлені п.15 ст.14 ЗУ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”, де зазначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
       Звертає увагу на те, що йому не було відомо про невиконання ОСОБА_2 кредитних зобов`язань, тому ним відповідно не вживались заходи для реалізації пільг наданих військовослужбовцям. 
       У відзиві на апеляційну скаргу КС “Істок” зазначає, що між КС “Істок” та ОСОБА_1 був укладений договір поруки.
       Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручитель не є особою, яка користується кредитом.
       Вказують, що порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання.
       Беручи до уваги додатковий характер зобов`язання поручителя, відсутність кредитних зобов`язань між банком та ОСОБА_1 , немає підстав для застосування п.15 ст.14 ЗУ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”.
       Просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
       В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Ходюк К.М. апеляційну скаргу в її межах підтримала, посилаючись, на доводи викладені в ній.
       Апеляційна скарга подана лише в частині в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 та нарахування йому штрафних санкцій і плати за користування кредитом згідно договору №ДКВ-2905 від 24.11.2020 року, тому в іншій частині судове рішення колегією суддів не переглядається.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
       Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Судом встановлено, що у вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до КС «Істок» з заявою про вступ до кредитної спілки, яку було задоволено та прийнято ОСОБА_2 в члени кредитної спілки.
        ОСОБА_2 сплатив вступний та обов`язковий пайові внески, що підтверджується копіями прибуткових касових ордерів №229 та №230 від 03.09.2020 року.
       24 листопада 2020 року між КС «Істок» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит №ДКВ-2905, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 53 000 грн. на 18 місяців зі сплатою 0,001% річних та плати за надання кредиту у розмірі 65,34 грн. щоденно.
       Виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки №ДКВ-2905 ДП2, укладеним 24 листопада 2020 року між КС «Істок» та ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2.1 якого поручитель відповідає перед кредитором всім своїм майном за повне та своєчасне виконання зобов`язань, передбачених умовами договору №ДКВ-2905.
       24.11.2020 р. між КС «Істок» та ОСОБА_2 укладений додатковий договір №1 до договору про споживчий кредит №ДКВ-2905 від 24.11.2020 року, відповідно до умов якого щоденна плата за надання кредиту становить 392,05 грн. Вказані зміни дійсні з дати укладання сторонами додаткового договору, інші положення кредитного договору залишаються без змін.
       Позивач належним чином виконав зобов`язання, передбачені умовами договору про споживчий кредит №ДКВ-2905 від 24.11.2020 року, надавши ОСОБА_2 кошти у сумі 53 000 грн, що підтверджується видатковими касовими ордерами №243 та №244 від 24.11.2020 року.
       16.12.2020 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявкою на отримання кредиту члена КС «Істок», у зв`язку із чим на засіданні кредитного комітету КС «Істок» було прийнято рішення від 16.12.2020 про надання відповідачу кредиту згідно з поданою заявою у сумі 10000 грн.
       16.12.2020 року між КС «Істок» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит № ДКВ-2909, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 10 000 грн. на 12 місяців зі сплатою 0,001% річних та плати за надання кредиту у розмірі 14,25 грн. щоденно.
       Також, 16.12.2020 між КС «Істок» та ОСОБА_2 укладений додатковий договір № 1 до договору про споживчий кредит № ДКВ-2909 від 16.12.2020 року, відповідно до умов якого щоденна плата за надання кредиту становить 85,48 грн. Вказані зміни дійсні з дати укладання сторонами додаткового договору, інші положення кредитного договору залишаються без змін.
       Позивач належним чином виконав зобов`язання, передбачені умовами договору про споживчий кредит №ДКВ-2909 від 16.12.2020 року, надавши відповідачу кошти у сумі 10 000 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером №258 від 16.12.2020 року.
       Відповідно до п.4.1. договору про споживчий кредит №ДКВ-2905 позичальник щомісячно сплачує кредитору платіж, що складається з нарахованої плати, частини кредиту та процентів за користування кредитом до дати та у розмірі, що вказані в графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, наведеному в додатку до договору, який є його невід`ємною частиною.
       Пунктом 4.3. вказаного договору передбачено, що платежі проводяться позичальником згідно з графіком у повному обсязі шляхом внесення готівки в касу кредитора або шляхом перерахування коштів на зазначений у договорі рахунок.
       Згідно із п.4.7.2. Договору передбачена сплата позичальником штрафу у розмірі 1000 грн. за порушення сплати кожного платежу згідно з графіком платежів.
       У п.4.7.3. договору передбачено, що за порушення умов договору настають правові наслідки, а саме повернення позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів) з урахуванням встановленого індексу інфляції та 200 % річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором згідно зі ст. 625 ЦК України.
       З розрахунку заборгованості та бухгалтерської довідки розрахунку боргу, ОСОБА_2 з 05.02.2022 року припинив здійснювати виплату кредитних платежів, чим порушив умови кредитного договору №ДКВ-2905 від 24.11.2020 року. 
       У зв`язку з цим за період з 26.03.2020 року до 31.07.2020 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 168 840,05 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою (тілом) кредиту - 44288,08 грн; прострочена заборгованість за платою за надання кредиту - 52010,46 грн; заборгованість за відсотками - 0,36 грн; 200% річних згідно зі ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3 кредитного договору - 67541,15 грн; штраф згідно з п. 4.7.2 договору – 5000,00 грн.
       Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
       Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
       Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
       У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
       Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
       Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором №ДКВ-2905 від 24 листопада 2020 року, надавши ОСОБА_2 в кредит грошові кошти в сумі 53 000 грн, а відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання з їх повернення.
       Задовольняючи частково позов КС “Істок”, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання ОСОБА_2 , як позичальником, та ОСОБА_1 , як поручителем за кредитним договором, належним чином не виконані, тому наявні правові підстави для стягнення з них заборгованості з повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій у заявленому розмірі.
       Із такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі не погоджується з огляду на наступне.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам судове рішення в повній мірі не відповідає.
       Згідно пункту 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
       Визначення «особливого періоду» наведено у Законі України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII), відповідно до статті 1 якого:
       мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
       особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
       демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
       Відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
       Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону № 3543-XII, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року по справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновків, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
       Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
       Такої ж позиції дотримувалось і Міністерство оборони України, про що свідчить лист від 01 жовтня 2015 року №322/2/8417, в якому зазначено, що особливий період в Україні настав із 17 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та триває дотепер, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на Сході України. 
       Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
        ОСОБА_1 уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки з 19.05.2020 року до 19.05.2023 року, що підтверджується Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №102 від 19.05.2020 року.
       Крім того, з анкети поручителя вбачається, що він є солдатом гранатометником у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 37 т.1 зворот).
       Заявкою на отримання кредиту члена КС “Істок” підтверджується, що ОСОБА_2 (позичальник) теж є військовослужбовцем, а саме старшим солдатом старшим механіком у військовій частині НОМЕР_2 (а.с.15 т.1, зворот). 
       Вирішуючи питання про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит №ДКВ-2905 від 24 листопада 2020 року за період з 26 березня 2020 року до 31 липня 2021 року на загальну суму 168840 гривень 05 копійок, судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що відповідачам, як військовослужбовцям ЗСУ, проценти та штрафні санкції за кредитним договором не повинні нараховуватись, оскільки на них поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
       Що стосується розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
       Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Оскільки у кредитному договорі, відповідно до вказаних положень статті 625 ЦК України, сторонами погоджено інший розмір процентів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів процентів, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за порушенням умов кредитного договору (пункт 4.7.3). 
       Проценти нараховані відповідно до статті 625 ЦК України не підпадають під обмеження, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону №2011-XII, оскільки за своєю суттю, як і інфляційні втрати, мають компенсаційний, а не штрафний характер, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 23 жовтня 2019 року № 723/304/16-ц та 27 листопада 2019 року № 340/385/17).
       Пункт 4.7.3 кредитного договору у встановленому законом порядку не визнаний недійсним.
       Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідачів в користь позивача компенсації згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак неправильно визначив період за який її слід стягнути. 
       Відповідно до п.6.2.2. договору про споживчий кредит №ДКВ-2905 від 24.11.2020 року у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць, а споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці; кредитор, з урахуванням вимог, передбачених ст.16 ЗУ “Про споживче кредитування”, набуває право: вимагати в позичальника дострокового повного погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків згідно умов договору до дня повного виконання зобов`язань за договором; вимагати відшкодування збитків, завданих кредитору внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору; вимагати від поручителів дострокового повного погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків, згідно умов договору. Якщо протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла — шістдесяти календарних днів з дня одержання набуває право звернутись до суду для стягнення в примусовому порядку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов договору, вимога кредитора втрачає чинність.
       З матеріалів справи вбачається, що КС “Істок” направила 31.03.2021 року ОСОБА_2 вимогу про сплату заборгованості за кредитними договорами: №ДКВ-2905 від 24.11.2020 р., №ДКВ-2909 від 16.12.2020 р., яка отримана останнім 09.04.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.43 т.1, зворот).
       Таким чином, стягненню підлягає компенсація згідно з ч.2 ст.625 ЦК України за період з 10 травня 2021 року по 31 липня 2021 року у розмірі 17 587 грн. 07 коп.
       Крім того, визначаючи розмір заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції помилково виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачів штрафу у розмірі 5 000 грн., нарахованого відповідно до пункту 4.7.2 кредитного договору та процентів згідно розділу 3 договору про споживчий кредит № ДК2-2905 від 24 листопада 2020 року в сумі 0,36 грн., оскільки в силу наведених положень Закону № 2011-XII такі не підлягали нарахуванню в особливий період.
       Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1 цього Закону).
       Вимогами статей 19, 21 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що спілка надає кредитні кошти на умовах їх платності. Розмір плати (процентів) за надання кредиту кредитна спілка встановлює самостійно.
       Аналізуючи зміст договору про споживчий кредит № ДК2-2905 від 24 листопада 2020 року з урахуванням внесених до нього змін додатковим договором №1 від 24 листопада 2020 року та рішення кредитного комітету КС «ІСТОК», оформлене протоколом засідання від 24 листопада 2020 року, про надання ОСОБА_2 кредиту в розмірі 53 000 грн з відсотковою ставкою 0,001 % річних на умовах повернення кредиту та сплати інших нарахувань щомісячно рівними частинами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в силу вимог частини першої статті 536 ЦК України передбачена пунктами 2.5 та 2.6 договору про споживчий кредит №ДКВ-2905 від 24.11.2020 року плата за надання кредиту в сумі 65,34 грн. щоденно та додатковим договором до вказаного кредитного договору №1 від 24.11.2020 року — 392,05 грн. щоденно є фактично процентами за користування наданими в кредит коштами.
       Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі №749/298/19.
       Таким чином відповідно до вимог Закону №2011-XII відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки проценти (плата) за користування кредитом нараховані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які є військовослужбовцями, в особливий період.
       З розрахунку заборгованості (а.с.41 т.1, зворот) вбачається, що ОСОБА_2 погашено суму кредиту — 8 711, 92 грн. та плату за надання кредиту — 6 078,08 грн.
       Тому, суд апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 (як поручителя) на користь КС «Істок» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 44 288,08 грн. підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої заборгованості за тілом кредиту на розмір сплачених у період дії особливого періоду відсотків (плати) за користування кредитом (53 000 - 8 711, 92 - 6 078,08 = 38 210). 
       Згідно вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. 
       Відповідно до п.1 і п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що судове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 плати за надання кредиту, заборгованості по відсотках та штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог КС “Істок” відмовити. Судове рішення в частині стягнення заборгованості за сумою (тілом) кредиту та компенсації згідно з ч.2 ст.625 ЦК України змінити, зменшивши суму стягнення заборгованості за сумою кредиту з 44 288,08 грн. до 38 210 грн., суму компенсації - з 67 541,15 грн. до 17 587,07 грн.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені ОСОБА_1 у розмірі 3268 грн. за розгляд апеляційної скарги слід стягнути з КС “Істок”.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
       Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 плати за надання кредиту, заборгованості по відсотках та штрафу скасувати.
        Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог кредитної спілки “Істок” до ОСОБА_1 про стягнення плати за надання кредиту, заборгованості по відсотках та штрафу.
        Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2022 року в частині стягнення заборгованості за сумою (тілом) кредиту та компенсації згідно з ч.2 ст.625 ЦК України змінити, зменшивши суму стягнення заборгованості за сумою (тілом) кредиту з 44 288 грн. 08 коп. до 38 210 грн., суму компенсації, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, з 67 541 грн. 15 коп. до 17 587 грн. 07 коп.
       Стягнути з кредитної спілки “Істок” (Адміральський проспект, буд.7, кімн. 2, м. Одеса; ЄДРПОУ 26364449) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 3268 гривень сплаченого судового збору за розгляд апеляційної скарги. 
       Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, зазначених у п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий                                                                Гірський Б.О.
Судді:                                                                        Хома М.В.
       Бершадська Г.В.