ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

24 квітня 2023 року
м. Харків

справа № 642/5502/21
провадження № 22-ц/818/556/23

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Яцини В.Б., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:
позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2022 року, ухвалене суддею Аркатовою К.В., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

В обгрунтування позову зазначає, що відповідачу на праві приватної власності належать нежитлові приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1 з централізованою системою теплопостачання, яке вони здійснюють. Відповідач безпідставно отримує теплову енергію за їх рахунок. Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення підтверджується актами про підключення опалення від 19 жовтня 2018 року, 20 листопада 2019 року, 21 жовтня 2020 року та актами про відключення опалення від 10 квітня 2019 року, 09 квітня 2020 року та 12 квітня 2021 року. Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання – протягом року. За період користування тепловою енергією з 01 січня 2019 року по 30 квітня 2021 року відповідачем спожито теплової енергії на суму 32 925,30грн. За кожен розрахунковий період відповідачу направлялися платіжні доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до часу звернення до суду з позовом не сплачені.

Просить суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 32 925,30грн. Вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2022 року позов КП «Харківські теплові мережі» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» вартість спожитої теплової енергії у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 32 925,30грн. за період з 01 січня 2019 року по 30 квітня 2021 року та судовий збір у розмірі 2 270грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність будь-якого розрахунку заборгованості у самій позовній заяві, як обгрунтування позовних вимог про таке стягнення, не здійснено аналізу наданим нею доказам, у тому числі фото доказам того, що частина тепло траси належним чином теплоізольована та витрати теплової енергії на вказаній ділянці немає.
Вказує, що належне їй підвальне приміщення не опалюється і не може містити ніяких розрахункових приладів. Позивачем не доведено використання нею теплової енергії у вказаний ним період.
Також, звертає увагу суду на те, що підвальні приміщення не відносять до опалювальної площу будинку.
Посилання суду на процедуру відключення від теплопостачання безпідставні, оскільки в належному їй підвальному приміщенні ніколи не було підключено до системи цетралізованого опалення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо не отримання нею послуг КП «ХТМ» або отримання таких послуг неналежної якості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові прміщення цокольного поверху №№ ХХV, XXVIIІ-:- XXXI, ХХХVІІІа в житловому будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1 .

КП «ХТМ» веде господарську діяльність з вироблення, транспортування та постачання споживача теплової енергії на підставі відповідних ліцензій.

На підставі рішення Виконавчого комітету ХМР «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста» від 23 грудня 1998 року №1407 в редакції рішення від 30 вересня 2003 року №946 КП «ХТМ» визначено виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води.

КП «ХТМ» за адресою АДРЕСА_1 . на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку по АДРЕСА_1 , від 19 жовтня 2018 року, від 20 листопада 2019 року, від 21 жовтня 2020 року, від 10 квітня 2019 року, від 09 квітня 2020 року, від 12 квітня 2021 року, які складені представниками позивача та представниками житлово-експлуатаційної організації.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 має заборгованість: на січень 2019 року – нараховано 1.12485Гкал на 1 757,65грн.; за лютий 2019 року нараховано 1.53451Гкал на 2 397,78грн., за березень 2019 року нараховано 4.31027Гкал на 7 551,52грн., за квітень 2019 року нараховано 0.67015Гкал на 1 047,16грн., за листопад 2019 року нараховано 0.18991Гкал на 296,75грн., за грудень 2019 року нараховано 1.18834Гкал на 1 436,29грн., за січень 2020 року нараховано 1.60402Гкал на 2 506,39грн., за лютий 2020 року нараховано 1.29662Гкал на 2 026,06грн., за березень 2020 року нараховано 1.07403Гкал на 1 678,25грн., за квітень 2020 року нараховано 0.68207Гкал на 1 065,78грн., за жовтень 2020 року нараховано 0.14223Гкал на 186,32грн., за листопад 2020 року нараховано 0.35657Гкал на 467,12грн., за грудень 2020 року нараховано 1.25713Гкал на 1 864,39грн., за січень 2021 року нараховано 1.72065Гкал на 2 723,16грн., за січень 2021 року нараховано 1.72065Гкал на 2 723,16грн., за лютий 2021 року нараховано 1.47866Гкал на 2 340,18грн., за березень 2021 року нараховано 1.33327Гкал на 2 110,08грн., за квітень 2021 року нараховано 0.92910Гкал на 1 470,42грн. – в межах позовних вимог, усього нараховано 20.89238 на суму 32 925,30грн. (а.с.85).

Відповідно до актів обстеження від 20 грудня 2018 року №ОНОТ/5433, від 28 січня 2019 року, від 29 січня 21 року №173/4345 система опалення нежитлового приміщення, яке належить ОСОБА_1 є єдиною та невід`ємною частиною системи опалення житлового будинку по АДРЕСА_1 , теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі» (а.с.6, 80, 81).

КП «Харківські теплові мережі» направлено ОСОБА_1 досудове повідомлення щодо обов`язку сплати заборгованості за використану теплову енергію в розмірі 32 925,30грн.

Як на підставу позовних вимог, КП «Харківські теплові мережі» посилалося на те, що ОСОБА_1 має заборгованість за спожиту теплову енергію за опалення за період з січня 2019 року по квітень 2021 року в розмірі 32 925,30грн. 

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо виконання умов договору про надання послуг постачання теплової енергії .

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, визначено споживача теплової енергії, як фізичну особу, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

З матеріалів справи убачається, що з 03 травня 2018 року за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху №№ ХХV, XXVIIІ-:- XXXI, ХХХVІІІа в житловому будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1211768563101, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С., за реєстровим номером 1678 від 03 травня 2018 року, тобто відповідач ОСОБА_1 є споживачем та несе обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг у розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Матеріали справи свідчать про те, що згідно актів обстеження системи теплопостачання об`єкту №ОНОТ/5433 від 20 грудня 2018 року та №173/4345 від 29 січня 2021 року (а.с.79, 81) нежитлові приміщення, які розташовані в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вбудовані в житловий будинок із загальними внутрішньо будинковими комунікаціями. Система опалення є єдиною та невід`ємною частинною системи централізованого опалення житлового будинку. Житловий будинок під`єднаний до теплових мереж КП «Харківські теплові мережі». Система опалення знаходить в роботі. Належні відповідачу нежитлові приміщення знаходять в межах теплового контуру житлового будинку і спільними внутрішньо будинковими комунікаціями.

Як свідчать акти про підключення та відключення опалення в житловому будинку по АДРЕСА_1 від 19 жовтня 2018 року, від 20 листопада 2019 року, від 21 жовтня 2020 року, від 10 квітня 2019 року, від 09 квітня 2020 року, від 12 квітня 2021 року, які складені представниками позивача та представниками житлово-експлуатаційної організації, вказаний будинок підключався до центрального опалення та відповідно відключався в неопалювальний період, а отже, і зазначені нежитлові приміщення також були підключені до центрального опалення.

За період користування тепловою енергією у вказаних нежитлових приміщеннях з січня 2019 року по квітень 2021 року рахується заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 32 925,30грн 

Оскільки з 03 травня 2018 року відповідач фактично користувався своєю власністю та з січня 2019 року отримував надані послуги з теплопостачання, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з останньої вказану суму заборгованості.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що з січня 2019 року відповідач не користувався належними їй на праві власності нежитловими приміщеннями.

Відповідач посилається на те, що відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315, підвальні приміщення не відносяться до опалювальної площі будинку.

Між тим, відповідачем не спростовані відомості встановлені в актах обстеження системи теплопостачання об`єкту за змістом яких належні відповідачу нежитлові приміщення знаходяться у тепловому контурі житлового будинку та споживач користується тепловою енергією.

Надана відповідачем суду фотографія частини нежитлового приміщення на підтвердження того, що частина теплотраси, яка транзитом проходить через незначну частину належного їй нежитлового приміщення довжиною до 4м та діаметром 80мм була належним чином ізольована та втрати теплової енергії на вказаній ділянці немає – колегією суддів не приймається.

Матеріали справи свідчать, що площа належного відповідачу нежитлового приміщення становить 69,6кв.м, а зображення охоплює лише його частину.

Відповідно до частин першої – третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Крім того частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача, за відсутності іншого погодженого строку, сплачувати отримані житлово-комунальні послуги щомісяця.

Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року №6-2951цс15.

За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно з пунктом 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Доказів відключення нежитлових приміщень, які належать відповідачу від мереж централізованого опалення, або ненадання таких послуг за період з січня 2019 року по квітень 2021 року, відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384,389,390 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2022 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2023 року.

Головуючий –                                                            Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                 В.Б. Яцина

                                                      О.Ю. Тичкова