УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 743/1378/13-к
провадження № 51 - 1756 зно 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву засудженого  ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року,
встановив:
За вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року ОСОБА_4  визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК, та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 187 КК - у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю; за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК - у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
За цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржувались.
Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 22 травня 2014 року  в порядку ст. 404 КПК вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінив: виключив з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази на показання ОСОБА_5 , дані ним як підозрюваним 4 липня 2013 року, та ОСОБА_4 , дані останнім як підозрюваним 25 квітня 2013 року, в решті вирок суду залишив без змін.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ  ухвалою від 1 листопада 2017 року скасував згадане рішення апеляційного суду через невідповідність його вимогам ст. 419 КПК і призначив новий розгляд у цьому суді. 
За наслідками нового розгляду Київський апеляційний суд ухвалою від 31 січня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінив: виключив з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази на показання підозрюваних ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , дані ними на досудовому слідстві, і на показання потерпілого ОСОБА_6 у  частині пояснень підозрюваного ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту 4 липня 2013 року, в решті вирок суду залишив без змін.
Постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року щодо  ОСОБА_4 залишено без змін.
У поданій заяві засуджений просить переглянути зазначену постанову, скасувати постановлені щодо нього судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
З вказаною заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_4 звернувся 21 квітня 2023 року, тобто поза межами трьохмісячного строку для її подачі, передбаченого ст. 461 КПК, і клопотання про його поновлення не порушує.
За таких обставин, відповідно до ч. 3ст. 464, п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК заява засудженого про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами підлягає поверненню, оскільки вона подана після закінчення строку звернення і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.  
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК повернення заяви не позбавляє права повторного звернення в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку передбаченого ст. 461 КПК. 
Керуючись ч. 3 ст. 464, ч. 3 ст.429 КПК, 
 
постановив:
Заяву засудженого  ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року за нововиявленими обставинами повернути особі, яка її подала.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                      ОСОБА_2                                    ОСОБА_3