ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/85/23                        Головуючий І інстанції – Карасава І.О.
Провадження № 33/818/528/23                                Суддя доповідач – Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
31 травня 2023 року м. Харків
       Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого        судді                                 Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання                        Соболєвої Є.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Гринишина Є.В. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 –

УСТАНОВИВ

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 20 грудня 2022 року в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул. Північна, буд. 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом PEUGEOT 206, реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу DRAGER ALKOTEST 7510, відповідно до наказу №1795, проведеному 10 грудня 2022 року о 23 годині 09 хвилин. Результат огляду 1,26 проміле. 
Своїми діями  ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник Гринишин Є.В. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП .
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відеозапис, наданий працівниками поліції є частковим та не підтверджує того, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено. Крім того, у працівників поліції не було законних підстав зупиняти автомобіль та вказана у рапорті підстава не передбачена ЗУ «Про національну поліцію», а тому ОСОБА_1 мав право навіть не пред`являти документи, так як не керував транспортним засобом та не був зупинений у законний спосіб.
Мотиви суду
31 травня 2023 року ОСОБА_1 та його захисник, будучи 09.05.2023 року належним чином повідомленими про судове засідання в суді апеляційної інстанції в судове засідання не з`явились, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали, про причини неявки не повідомили.
Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 та його захисник є ініціаторами апеляційного перегляду постанови судді.
Апеляційний суд приходить до висновку, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не виявила належної зацікавленості у розгляді справи. Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)
За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність  ОСОБА_1 та його захисника в межах поданої апеляційної скарги та наявних у справі відомостей, тобто з урахуванням доводів та вимог, які містяться в ній, та наявних відомостей у матеріалах справи, що не суперечить вимогам КУпАП.
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено,що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що 20 грудня 2022 року в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул. Північна, буд. 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом PEUGEOT 206, реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу DRAGER ALKOTEST 7510, відповідно до наказу №1795, проведеному 10 грудня 2022 року о 23 годині 09 хвилин. Результат огляду 1,26 проміле.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №287174 від 20 грудня 2022року.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення  ОСОБА_1  крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія  ОСОБА_1 ;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.12.2022 року;
- рапортом працівника поліції.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги що до того, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами провадження та погоджується з висновками суду першої інстанції.
Так, зі змісту рапорту вбачається, що працівникам поліції надійшла інформація, що за адресою м.Мерефа, вул. Північна, буд. 2, рухається автомобіль PEUGEOT 206, водій, якого ймовірно знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Після перевірки даного транспортного засобу, водієм виявився ОСОБА_1 , під час спілкування з ним були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Даному громадянину було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alkotes, на що водій погодився, проба позитивна, результат 1.26 проміле. Транспортний засіб залишено на місці зупинки без порушень Правил дорожнього руху.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рапорт не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення, але разом з тим суд приймає до уваги, що вказаний рапорт за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час встановлення обставин, які стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані, які повністю узгоджуються з іншими доказами по справі та доповнюють їх, зокрема з актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначені ознаки стану сп`яніння, результат огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alkotes 1.26 проміле, а також міститься інформація, яка підтверджує у своїй сукупності, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем PEUGEOT 206.
Крім того, під час дослідження відеозапису долученого працівниками поліції вбачається, що водію ОСОБА_1 працівниками поліції була роз`яснена процедура проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Drager, на що водій погодився, та його пройшов.
Також, з відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не виражав своєї незгоди з тим, що він керував транспортним засобом та разом зі своїм знайомим підтверджував, що вони проїхали 3 метри від будинку, підтверджував той факт, що випив 1 пляшку пива та не бачив підстав, щоб залишати автомобіль, оскільки завтра на роботу, а проїхати треба 3 метри.
Крім того, після того як ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу DRAGER ALKOTEST 7510 його знайомий не повірив, що випивши одну пляшку пива прилад міг показати такий великий результат та попросив працівників поліції також перевірити і його, оскільки вони разом вживали алкогольні напої, однак поліцейський відмовив, пояснюючи це тим, що він не керував автомобілем, а такий тест може пройти лише водій, в цей час ОСОБА_1 перебував поряд з працівником поліції та не заперечив зазначене. Крім того, за весь період проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, складання протоколу про адміністративне правопорушення та ознайомлення з ним ОСОБА_1 ніяким чином не висловлював своєї незгоди з тим, що працівники поліції зупинили транспортний засіб, за кермом якого він перебував. 
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновок суду першої інстанції про те, що з досліджених судом відеофайлів, не встановлено, що ОСОБА_1 зазначав працівникам поліції, що він не керував транспортним засобом. Зі змісту розмови між працівниками поліції, водія ОСОБА_1 та його знайомого слідує, що водій дійсно вживав алкогольні напої – пиво та керував транспортним засобом автомобілем PEUGEOT 206, але наголошували на тому, що відстань, яку він проїхав була дуже не значною.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази ( п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Враховуючи вищезазначене, аргументи сторони захисту, що відсутні докази керування водія ОСОБА_1 транспортним засобом не беруться судом до уваги, оскільки під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження.
За таких обставин, заперечення апелянтом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом при обставинах, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, є безпідставні.
Доводи про неналежність відеозапису за ствердженнями захисника, оскільки не підписаний електронним цифровим підписом, є необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Оскільки вимоги до доказів, що ставляться в провадженнях за КУпАП не містить норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису, а з долученого і покладеного в основу оскаржуваної постанови судді відеозапису можливо встановити всі обставини та події, які мали місце 20.12.2022 року, він є належним і допустимим, а підстави для зворотного висновку відсутні.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 не погодився з висновком за результатами огляду за допомогою газоаналізатора та йому працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами провадження.
Апеляційний суд зазначає про те, що як об`єктивно вбачається з відеозапису з бодікамери поліцейського, після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора ОСОБА_1 не виразив категоричної незгоди з результатом, а лише здивувався такому великому показнику.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 особисто розписався в роздрукованому чеку газоаналізатора «Drager Alcotest 7510» прилад ARLM-0271, в якому зазначено, що результат тесту позитивний - чек № 354 від 20.12.2022 року, вміст алкоголю складає 1,26 проміле, а також особисто розписався в графі «з результатами згоден» в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Доводи апелянта про те, що він виразив свою незгоду з результатом огляду в протоколі про адміністративне правопорушення, не свідчить про порушення працівниками Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 скористався своїм правом надавати пояснення в протоколі про адміністративне правопорушення, який було складено працівниками поліції та такі заперечення щодо проведеного огляду не свідчить про незгоду ОСОБА_1 з результатами огляду за допомогою газоаналізатора під час проведення огляду, оскільки одразу після проходження огляду він нічого конкретно не зазначив та не повідомляв працівників поліції про категоричну незгоду з результатами огляду під час того, як працівниками поліції складався протокол про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, у поліцейських були відсутні підстави для направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Таким чином, відомості, зафіксовані на відеозаписі, повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Перевіряючи доводи апелянта про те, що зупинка автомобіля була незаконною, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки причина зупинки зазначена в рапорті працівника поліції від 20.12.2022 року.
Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП , оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та вимога поліцейського про проходження водієм в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, пов`язується лише з наявністю ознак такого сп`яніння у водія, а не з встановленням підстав для зупинки транспортного засобу.
Відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Таким чином, у разі незгоди ОСОБА_1 з процедурою проведеного працівниками поліції огляду він мав право оскаржити заходи забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення, однак він таким правом не скористався.

А тому, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу, 
Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис поліцейського обґрунтовано прийнятий як належний та допустимий доказ.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже,  ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого  ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до  ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення  ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного,керуючись ст.294КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Гринишина Є.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2023року щодо ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                        Р.В. Гєрцик