ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" травня 2023 р.                                                                    Справа №921/100/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий – суддя                                                            О.В. Зварич
судді                                                                                В.М. Гриців
                                                                                І.Б. Малех,
секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” за №01/25149 від 22.06.2022 року (вх. № 01-05/1460/22 від 27.06.2022 року)
на рішення господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 року (суддя Ю.О.  Чопко; повний текст рішення складено 08.06.2022 року)
у справі № 921/100/22
за позовом: Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” (надалі ПрАТ «НЕК «Укренерго»)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Тернопільелектропостач” (надалі ТзОВ «Тернопільелектропостач»)
про стягнення 5082934,18 грн. заборгованості,

за участю:
від позивача (в режимі відеоконференції): Горопашний І.В. – адвокат (довіреність за №03/01-13 від 03.01.2023 року);
від відповідача: Хомишин І.Б. (самопредставництво юридичної особи),

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позовну заяву
11.02.2022 року ПрАТ «НЕК «Укренерго» звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до ТзОВ «Тернопільелектропостач» про стягнення 5082934,18 грн., з яких: 4176157,85 грн. пені, 906776,33 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач порушив договірні зобов`язання та несвоєчасно оплатив вартість наданих позивачем послуг з передачі електричної енергії, у зв`язку з чим позивач нарахував 3% річних та пеню на суму прострочених грошових зобов`язань.
Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 2009) та в додаткових поясненнях (вх.№2454) заперечив проти позовних вимог, посилаючись на те, що типовий договір, на основі якого між сторонами укладений договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0261-02024 від 01.01.2019, є недосконалим, адже відповідно до договору користувач має здійснювати оплату 5-ма плановими платежами у місяці надання послуг, тоді як споживачі універсальної послуги здійснюють оплату за поставлену електроенергію в період 15-30 числа місяця наступного за місяцем надання послуг з передачі. Тобто касовий розрив складає більше 30 днів. Таким чином, Товариство фактично кредитує державу та населення, оплачуючи електроенергію наперед, і лише через 30-45 днів починає отримувати оплату від зазначеної категорії споживачів. Зазначив, що не має можливості залучати кредитні кошти. Крім того, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)» заборонялося нараховувати та стягувати штрафні санкції за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги а також призупиняти надання таких послуг. Вказані норми діяли до 20.08.2021. У зв`язку з наведеним Товариство недотримало значну кількість коштів. Платоспроможність споживачів різко знизилась у зв`язку з військовими діями, тому стягнення заявлених позивачем сум стане непосильним тягарем та порушить стабільне функціонування Товариства, а енергозабезпечення відноситься до сектору критичної інфраструктури. У зв`язку з чим відповідач просить зменшити санкції та стягнути 10% від заявленої суми. Стверджує, що наведені позивачем розрахунки не відповідають дійсності, так як у відповідача відсутня заборгованість за основним зобов`язанням. Звертає увагу на те, що позивач помилково здійснив нарахування санкцій, оскільки не взяв до уваги акти коригування за червень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2020 та січень 2021.

Короткий зміст оскарженого судового рішення

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 року у справі №921/100/22 позовні вимоги ПрАТ «НЕК «Укренерго» задоволено частково у зв`язку із зменшенням розміру пені на 50 % за клопотанням відповідача. Стягнуто з ТзОВ  «Тернопільелектропостач» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» – 2088078,93 грн. пені, 906776,33 грн. 3% річних і 76244,01 грн. судового збору.
Зменшуючи розмір заявленої позивачем до стягнення пені на 50 % на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та частини першої статті 233 Господарського кодексу України, суд першої інстанції виходив з виняткових обставин важкого фінансового становища відповідача, а несвоєчасність розрахунків мала місце через відсутність у нього обігових коштів та носила нетривалий характер. Суд врахував, що основну суму боргу відповідач сплатив до подання позову у цій справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач не погодився з рішенням господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 року у справі №921/100/22 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 2088078,93 грн., прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині. На переконання скаржника, виняткові обставини щодо важкого матеріального стану боржника, які суд першої інстанції визнав встановленими, не підтверджуються наявними у справі доказами та ґрунтуються на припущеннях, що свідчить про помилкове застосування судом ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. Стверджує, що суд першої інстанції не врахував правових висновків, які викладені в постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах. Також зазначає, що місцевий господарський суд залишив поза увагою взаємозв`язок оплати послуг з передачі електроенергії та оплати послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів скаржника. Покликається на те, що, частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення пені, судом першої інстанції дотримано баланс інтересів сторін. Просить рішення господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 року у справі №921/100/22 залишити без змін.
Короткий зміст судових рішень апеляційної та касаційної інстанції
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 року (головуючий-суддя Г.Т. Кордюк, судді: Н.М. Кравчук, Б.Д. Плотніцький) задоволено апеляційну скаргу ПрАТ «НЕК «Укренерго». Скасовано рішення господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 року у справі №921/100/22 в частині відмови в стягненні 2088078,93 грн. пені. Прийнято нове рішення. Стягнуто з ТзОВ  “Тернопільелектропостач” на користь ПрАТ “НЕК “Укренерго” 2088078,93 грн. пені, 46981,77 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. В решті рішення господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 у справі №921/100/22 – залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 07.03.2023 року скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 року у справі №921/100/22 в частині стягнення 2088078,93 грн. пені. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Переглядаючи оскаржувану постанову апеляційної інстанції, Верховний Суд виходив з принципу jura novit curia (“суд знає закони”), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Верховний Суд у постанові вказав, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій справі про стягнення пені мали врахувати положення постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 щодо тимчасового припинення застосування умов Договору в частині нарахування, зокрема, пені за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі, яке діяло у період часу з 08 квітня 2020 року до 26 січня 2021 року, який частково перетинався із строком, за який позивачем нараховано неустойку. Питанню щодо наявності або відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень, передбачених 551 ЦК України та 233 ГК України, мало передувати з`ясування обґрунтованості позовної вимоги щодо застосування до відповідача неустойки у вигляді пені.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача просила залишити без змін оскаржене рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу – без задоволення.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 01 січня 2019 року між ДП «НЕК «Укренерго» (оператор системи передачі, далі ОСП), правонаступником якого є ПрАТ  «НЕК «Укренерго», та ТзОВ «Тернопільелектропостач» (користувач системи передачі, далі користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0261-02024 (а.с.3235, т.1).
Положення договору № 0261-02024 від 01.01.2019 року сторони змінили шляхом укладення додаткової угоди від 29.08.2019 року (а.с.36-40, т.1).
Згідно з пунктом 1.1 договору (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019) ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.
Сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України (п. 1.2 договору в редакції додаткової угоди від 29.08.2019).
Пунктом 2.1 договору (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019) передбачено, що терміни, які використовуються в цьому договорі, вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про ринок електричної енергії", Кодексі системи передачі, Кодексі систем розподілу, Кодексі комерційного обліку, Правилах ринку.
Відповідно до пункту 3.1 договору (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019) ціна договору визначається згідно з діючим на момент надання послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, встановленим Регулятором, та оприлюднюється ОСП на власному офіційному веб-сайті в мережі Інтернет.
Згідно з пунктом 4.1 договору (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019), для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги: 1)  плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць; 2) визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника. З цією метою використовується дані обліку Адміністратора комерційного обліку.
В розділі 5 договору (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019) сторони передбачили, що планова та фактична вартість послуги (грн) за цим договром визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу послуги (МВт*год) за розрахунковий період на тариф, встановлений Регулятором (грн/МВт*год). На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.
Розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (пункт 6.1 договору в редакції додаткової угоди від 29.08.2019).
Відповідно до пункту 6.2 договору (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019) користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5 цього договору, у кожен з наступних періодів: 2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця; 5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця. При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.
У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач: передає ОСП письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів послуги не менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів послуги; сплачує вартість послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення спланованих обсягів послуги (пункту 6.3 договору в редакції додаткової угоди від 29.08.2019).
В пункті 6.5 договору (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019) передбачено, що користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі Сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.
У відповідності до пункту 6.6 договору (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019), у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги, користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги, шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.
Згідно з пунктом 6.7 договору (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019), у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. 
На виконання умов договору ПАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" надала, а ТзОВ "Тернопільелектропостач" прийняло послуги з передачі електричної енергії, що підтверджується актами приймання передачі послуги за період з жовтня 2020 року до вересня 2021 року. Обсяги наданих послуг та їх вартість сторонами коригувалися, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів коригування (а.с.41-95, т.1).
Сторони не заперечують, що відповідач повністю оплатив вартість послуги, наданої позивачем. 
Однак, відповідач здійснював оплату послуги з порушенням строків, обумовлених договором № 0261-02024 від 01.01.2019 року (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019), у зв`язку з чим позивач нарахував та заявив до стягнення 4176157,85 грн. пені та 906776,33 грн. 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 04.11.2020 по 01.11.2021.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
У відповідності до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.  1 ст. 530 Цивільного кодексу України).
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В ході розгляду справи суд встановив, що на підставі договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0261-02024 від 01.01.2019 17.01.2020 року (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019) відповідач в період з жовтня 2020 року по вересеня 2021 року отримав від позивача послуги з передачі електричної енергії на загальну суму 31538009,14 грн, що підтверджується вищеописаними копіями актів приймання передачі послуги та актів коригування.
Вартість вказаних послуг повністю оплачена відповідачем, однак з порушенням строків, передбачених договором.
Враховуючи те, що відповідач вчасно не оплачував послугу, позивач нарахував 3% річних у розмірі 906776,33 грн. за період з 04.11.2020 по 01.11.2021.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проаналізувавши вищеописані правові норми та обставини даної справи, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 906776,33  грн.- 3% річних за період з 04.11.2020 по 01.11.2021.
Апелянт не оскаржує рішення господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 року у справі №921/100/22 у зазначеній вище частині. 
В силу приписів ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги зводяться лише до оскарження розміру пені, яку було зменшено оскарженим рішенням суду першої інстанції.
Так, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 4176157,85 грн. пені за порушення строків оплати послуги за період з 04.11.2020 року по 01.11.2021 року.
Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до пункту 6.7 договору (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019), у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. 
Перевіряючи законність і обгрунтованість оскарженого рішення місцевого господарського суду, колегія суддів виходить з принципу jura novit curia (“суд знає закони”), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. На це неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (постанови від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 15.06.2021 у справі №904/5726/19, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17).
Згідно з пунктом 5.5 глави 5 розділу XI Кодексу системи передачі договір про надання послуг з передачі електричної енергії укладається за типовою формою, яка затверджується Регулятором.
З преамбули Додаткової угоди від 29.08.2019 до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 №0261-02024 вбачається, що метою її укладення сторонами справи було погодження Договору із Кодексом системи передач, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою НКРЕКП від 21.06.2019 № 1120, якою, зокрема внесено зміни до типової форми договору про надання послуг з передачі електричної енергії).
Отже сторонами укладено Договір, який відповідає типовому договору про надання послуг з передачі електричної енергії, затвердженому НКРЕКП у додатку 6 до Кодексу системи передачі, від якого вони не можуть відступати.
Поряд з цим, постановами НКРЕКП від 21.06.2019 № 1120, від 05.11.2019 № 2267, від 07.02.2020 № 360 до додатку 6 до Кодексу системи передачі внесені зміни. Зокрема, змінено його назву на Типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії, а аналогічний за змістом пункту 6.7 попередньої редакції типового договору викладено у пункті 5.7, у якому містяться, зокрема, положення стосовно нарахування пені за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі.
Однак пунктом 1 постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни надано настанови ОСП (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників заходи, передбачені підпунктами 1- 6 пункту 1.7.2 глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 (далі - Правила ринку), та заходи, передбачені пунктом 5.7 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, що є додатком 6 до Кодексу системи передачі. Електропостачальники не набувають статусу “Дефолтний”.
Постановою НКРЕКП від 30.04.2020 № 905 пункт 1 постанови від 08.04.2020 № 766 замінено двома новими пунктами 1 та 2 такого змісту: 1. ОСП (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників та операторів систем розподілу заходи, передбачені пунктом 1.7.5 глави 1.7 розділу І Правил ринку. Електропостачальники та оператори систем розподілу не набувають статусу “Дефолтний”. 2. ОСП (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників заходи, передбачені пунктами 5.7 та 7.4 Типового договору (або пунктами, аналогічними за змістом в укладених сторонами договорах).
Постановою НКРЕКП від 27.01.2021 № 93 “Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08 квітня 2020 року № 766” виключено пункт 2 постанови від 08.04.2020 №766.
Таким чином, 08 квітня 2020 року НКРЕКП прийнято обов`язкове до виконання учасниками ринку рішення, оформлене постановою № 766, про незастосування ОСП до електропостачальників заходів, передбачених, зокрема, пунктом 5.7 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії (аналогічним за змістом з яким є пункт 6.7 договору про надання послуг), тобто щодо нарахування пені та стягнення штрафу.
Встановлені вказаною постановою правила діяли в період з 08 квітня 2020 року до 26 січня 2021 року.
Суд зазначає, що положення постанови від 08.04.2020 № 766, якими НКРЕКП в межах наданих повноважень тимчасово припинила застосування умов Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, затвердженого НКРЕКП, в частині нарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі і відповідно аналогічних умов усіх договорів, укладених на основі такого типового договору, підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно до статті 6 Закону України "Про ринок електричної енергії".
Такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, який викладено у постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21.
Суд вважає, що зазначений правовий висновок Верховного Суду підлягає врахуванню при розгляді цієї справи, оскільки правовідносини у справах № 912/1941/21 та у справі №921/100/22 є подібними, з огляду на те, що в обидвох справах предметом позову є вимога НЕК “Укренерго” про стягнення, зокрема, пені, нарахованої за порушення грошового зобов`язання за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.
Зважаючи на вищевикладене при вирішенні спору у цій справі, в частині стягнення пені, підлягають застосуванню положення постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 щодо тимчасового припинення застосування умов договору в частині нарахування пені за порушення термінів розрахунку за послугу, яке діяло у період часу з 08 квітня 2020 року до 26 січня 2021 року, який частково перетинається із строком, за який позивач нарахував неустойку.
Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх.№2454) просив суд зменшити заявлений до стягнення розмір пені, враховуючи ступінь виконання зобов`язання, відсутність наслідків порушення зобов`язання перед позивачем, а також врахувати добросовісність поведінки відповідача.
Крім того відповідач зазначив, що карантинні заходи та воєнний стан негативно вплинули на його платоспроможність. Для підтвердження наведеного надав інформацію про дебіторську заборгованість юридичних та побутових споживачів по оплаті за спожиту електроенергію з 01.11.2020 по 01.11.2021. Також відповідач зауважив, що Товариство відповідно до Закону України “Про критичну інфраструктуру” відноситься до сектору критичної інфраструктури.
Під неустойкою цивільне законодавство розуміє грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Різновидами неустойки є пеня та штраф. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. У свою чергу пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).
Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Стаття 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що законодавець надав суду можливість зменшувати штрафні санкції, який, у свою чергу, має керуватися при вирішенні такого питання не лише принципом свободи договору, який полягає у можливості узгодити сторонами правочину різноманітні штрафні санкції, так і принципом справедливості, добросовісності та розумності.
Суд акцентує, що положення ст. 233 ГК України ст. 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19(909/1076/19).
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18).
Суд враховує, що відповідач сплатив основний борг (31  538  009,14 грн.) до моменту заявлення позивачем даного позову; несвоєчасність розрахунків мала місце через відсутність обігових коштів та носила нетривалий характер; в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором позивач або інші учасники господарських відносин зазнали будь-яких збитків.
Крім того, позивач застосував до відповідача таку міру відповідальності як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами цивільного законодавства.
З наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, дійшов до правомірного висновку не стягувати з відповідача пеню в повному обсязі та скористався повноваженнями, наданими чинним законодавством, а саме: ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, і зменшив розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за неналежне виконання умов Договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0261-02024 від 01.01.2019 на 2088078,93 грн.
Розмір стягненої місцевим господарським судом на користь позивача пені збалансував інтереси обох сторін та є відшкодуванням позивачу негативних наслідків, зумовлених неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, попри те не є несправедливо надмірним тягарем для відповідача.
При цьому, оскарженем рішенням суду фактично виконано вимоги постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766, яка є обов`язковою для застосування.
Колегія суддів вважає, що висновки, зроблені судом першої інстанції в оскарженому рішенні в частині застосування статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України не свідчать про їх невідповідність висновкам, викладеним Верховним Судом у справах, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, оскільки зазначені висновки (щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій) не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст спірних правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстав вважати правовідносини у цих справах подібними.
Отже, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 року у справі №921/100/22.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційні скарги – без задоволення.

Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” за №01/25149 від 22.06.2022 року (вх. № 01-05/1460/22 від 27.06.2022 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 року у справі №921/100/22 – без змін. 
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 

Суддя                                                                                                    В.М. Гриців

        Суддя                                                                                                    І.Б. Малех