П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 400/5357/21	
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.
рішення суду першої інстанції прийнято 
у м. Миколаїв, 25 жовтня 2022 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Бітова А.І., Градовського Ю.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі – відповідач, ГУ НП в Миколаївській області), в якому просила суд (з урахуванням ухвали від 28.09.2021р. про уточнення позовних вимог):
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №879 від 02.06.2021р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Вознесенського РУП ГУНП області - в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за вчиненню дисциплінарного проступку;
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №338 о/с від 10.06.2021р. «По особовому складу» - в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.6   Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) - в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції та відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився;
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №924 від 09.06.2021р. «Про відшкодування майором поліції ОСОБА_1 вартості предметів однострою особистого користування»;
поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області з 11 червня 2021 року;
стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 11.06.2021 по день винесення судом рішення про поновлення на посаді;
допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за весь час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що її було протиправно притягнуто дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в ігноруванні Присяги та посадових інструкцій - діяти відповідно до своїх функціональних (посадових) обов`язків, що призвело до надзвичайної події за участю працівника поліції, внаслідок чого розпочато кримінальне провадження відносно поліцейського, використанні своїх службових повноважень і пов`язаних з цим можливостей, для одержання неправомірної вигоди, що у подальшому призвело до висвітлення події в ЗМІ, що компрометує авторитет поліції як правоохоронного органу, викликає в населення неповагу до поліції, знижує авторитет та довіру до Національної поліції України в цілому. Позивач вважає висновок службового розслідування необґрунтованим, тому Наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 02 червня 2021 року № 879 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Вознесенського РУП ГУНП області» в частині звільнення зі служби в поліції позивачки є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, на думку позивача, ураховуючи, що наказ № 338 о/с Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10 червня 2021 року має похідний характер від наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 02 червня 2021 року № 879, то і наказ № 338 о/с, також необхідно визнати протиправним та скасувати повністю - як в частині звільнення зі служби в поліції позивачки, так і в частині визначення суми відшкодування втрат.
Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що за результатами проведеного службового розслідування було встановлено вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, що призвело до надзвичайної події за участю працівника поліції, внаслідок чого розпочато кримінальне провадження відносно поліцейського, використанні своїх службових повноважень і пов`язаних з цим можливостей, для одержання неправомірної вигоди, що у подальшому призвело до висвітлення події в ЗМІ, що компрометує авторитет поліції як правоохоронного органу, викликає в населення неповагу до поліції, знижує авторитет та довіру до Національної поліції України в цілому, враховуючи посередню службову характеристику, неналежне попереднє ставлення до служби. Відповідач також вважав, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. В даному випадку поведінка та дії позивача, що стали результатом відкритого кримінального провадження №12021153190000171, не ставить, на думку відповідача, під сумнів правомірність звільнення позивача зі служби в Національній поліції України.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачкою ОСОБА_1 на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги, наголошуючи на необґрунтованості та протиправності свого звільнення зі служби в поліції зазначає, що висновки службового розслідування, які були покладені в основу прийняття оскаржуваних наказів, є необґрунтованими, оскільки відповідачем не зазначено які саме дії позивачки призвело до вчинення останньою дисциплінарного проступку в розрізі вивчення її конкретних дій чи бездіяльності та порушення цими діями (бездіяльністю) конкретних норм права. Також, на думку позивачки, у ході проведення службового розслідування відносно неї комісією не було встановлено конкретних фактів, які б вказували на порушення ОСОБА_1 конкретних норм перелічених к висновку службового розслідування. Так само, висновок службового розслідування не містить які саме вимоги Правил етичної поведінки поліцейських та вимог Дисциплінарного статуту було порушено позивачкою при виконанні неї своїх службових обов`язків.
14.02.2023р. від відповідача у справі до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на необґрунтованість доводів апелянта, просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, мотивуючи тим, що у скарзі позивачка не спростувала жодного висновку суду першої інстанції щодо правомірності та обґрунтованості звільнення позивачки зі служби в органах національної поліції. 
За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ст.311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.04.2021 до ГУНП з Вознесенського РУП надійшла інформація про затримання працівниками Миколаївського управління ДВБ Національної поліції України заступника начальника управління - начальника слідчого відділення Вознесенського РУП майора поліції ОСОБА_1 за отримання неправомірної вигоди.
30.04.2021 наказом начальника ГУНП в Миколаївській області № 554 призначено службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни працівниками Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області та утворено дисциплінарну комісію (а.с.76).
Наказом начальника ГУНП від 30.04.2021 № 241 о/с, відповідно до п. 6 ст. 17 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, майора поліції ОСОБА_1 на час службового розслідування відсторонено від виконання службових обов`язків заступника начальника управління - начальника слідчого відділення Вознесенського РУП (а.с. 78).
28.05.2021р. складено висновок службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни з боку окремих працівників поліції Вознесеньського РУП ГУНП, згідно якого, за результатами вивчення службової документації, опитування працівників поліції, встановлені наступні обставини події (а.с. 106-117).
22.02.2021 майор поліції ОСОБА_1 , згідно ч. 2 ст. 56 Закону України від 02.07.2015 № 580-УІІІ «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 зі змінами та доповненнями (далі - Закон), виконує основні обов`язки поліцейського та є суб`єктом, на якого поширюється дія статті 3 Закону України «Про запобігання корупції». Відповідно до наказу ГУНП від 22.02.2021 № 121 о/с останню призначено на посаду заступника начальника управління - начальника слідчого відділення Вознесенського РУП, на підставі чого, вона є службовою особою, що здійснює функції представників влади.
02.01.2020 позивача ознайомлено з її посадовими інструкціями, згідно яких вона зобов`язана: п. 2.1 - керувати діяльністю СВ відповідати за виконання покладених на нього завдань, дотримання слідчими вимог законодавства України, стан службової діяльності та трудової дисципліни; п.2.2 - у межах компетенції представляти СВ в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, інших установах, підприємствах і організаціях; п.2.3 - визначає першочергові завдання за напрямками діяльності СВ, приймає відповідні рішення стосовно якісного та своєчасного їх виконання; п. 2.4 - Координує діяльність СВ щодо досудового розслідування кримінальних правопорушень з моменту внесення до ЄРДР відомостей про їх учинення. Забезпечує ефективне використання слідчими оперативної інформації при досудовому розслідуванні кримінальних правопорушень, розшуку осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду.
З отриманих під час проведення службового розслідування процесуальних документів установлено, що в провадженні СД Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 12021153190000171 від 15.04.2021 з попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч.1 ст.309 КК України, за фактом виявлення та вилучення наркотичного засобу «Метадон» загальною вагою 1,1575г., під час проведення обшуку 17.02.2021 у домоволодінні за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час перебування у провадженні СД Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області кримінального провадження № 12021153190000171 від 15.04.2021 з попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч.1 ст.309 КК України, у ОСОБА_1 , як у заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області, виник злочинний умисел направлений на отримання від ОСОБА_2 неправомірної вигоди за не притягнення її до кримінальної відповідальності за фактом зберігання наркотичних засобів на території її домоволодіння, оскільки, до цього часу вона була з нею знайома, підтримувала дружні відносини та неодноразово допомагала їй та її близьким особам уникнути кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, за що неодноразово отримувала від неї неправомірну вигоду та цілком була впевнена у безкарності своїх протиправних діях.
З цією метою ОСОБА_1 , керуючись корисливим мотивом, заздалегідь, приблизно у квітні 2021 року, надала вказівку дізнавачу, який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12021153190000171 від 15.04.2021 року, створити умови при яких ОСОБА_2 буде змушена звернутися до ОСОБА_1 з метою закриття вказаного кримінального провадження та отримання від ОСОБА_2 неправомірної вигоди.
В подальшому, з метою створення вищезазначених умов, старший дізнавач СД Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Тюпа Ж.В. року відібрала пояснення від ОСОБА_2 та цього ж дня направила запит до КП КНП «Вознесенська багатопрофільна лікарня» ВМР.
Також, 21.04.2021 року до домоволодіння ОСОБА_2 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , приїхали працівники Вознесенського РУП та повідомили про необхідність прибуття до старшого дізнавача СД Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Тюпи Ж.В. та повторно вручили ОСОБА_2 повістку про виклик на 23.04.2021 до Вознесенського РУП для здійснення опитування, створивши при цьому умови при яких ОСОБА_2 буде змушена звернутися до ОСОБА_1 з питань закриття кримінального провадження № 12021153190000171.
27.04.2021 року ОСОБА_2 прийшла до приміщення Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, яке розташоване за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Київська, 24 та пішла до слідчого ОСОБА_3 , який її повідомив, що з міста Миколаєва їм передали матеріали кримінального провадження за фактом виявлення та вилучення наркотичного засобу «Метадон», під час проведення обшуку 17.02.2021 на території її домоволодіння та по вказаним матеріалам кримінального провадження вони здійснюють досудове розслідування щодо вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.   ст.309 КК України.
Далі, ОСОБА_2 будучи впевненою у протиправних діях заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_1 направлених на отримання від неї неправомірної вигоди, вирішила піти до неї у службовий кабінет, який розташований на другому поверсі адміністративної будівлі Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області куди її провів слідчий ОСОБА_3 .
Під час спілкування із заступником начальника управління поліції - начальником слідчого відділення Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_1 , остання повідомила, що може допомогти у вирішенні питання щодо закриття кримінального провадження № 12021153190000171, на що ОСОБА_2 погодилась, оскільки за інших умов ніж надання неправомірної вигоди ОСОБА_1 неможливо уникнути кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та, у разі відмови від «допомоги», остання, використовуючи своє службове становище, буде вживати усіх дієвих заходів для притягнення її до кримінальної відповідальності.
Далі, ОСОБА_1 продовжуючи реалізацію свого умислу на отримання неправомірної вигоди, повідомила ОСОБА_2 , що для вирішення питання щодо закриття кримінального провадження № 12021153190000171 їй необхідно погодити зазначене питання із невстановленою на даний час посадовою особою.
Далі, продовжуючи злочинний умисел на отримання неправомірної вигоди, 29.04.2021 за допомогою інтернет-месенджера «WhatsApp» ОСОБА_1 під час телефонної розмови висунула вимогу ОСОБА_2 , що з метою закриття кримінального провадження № 12021153190000171 їй необхідно надати ОСОБА_1 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 900 (дев`ятсот) доларів США та передати їй свідоцтво про смерть її брата, який раніше вживав наркотичні засоби та проживав спільно із ОСОБА_2 , на що остання погодилась.
30.04.2021 реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_1 діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи корисливу мету на отримання неправомірної вигоди, перебуваючи у м. Вознесенськ, повідомила ОСОБА_2 , що грошові кошти у розмірі 900 (дев`ятсот) доларів США їй необхідно передати чоловіку, який її буде чекати на автомобілі «Volkswagen», біля магазину «Тихая гавань», який розташований у м. Вознесенськ.
У подальшому, ОСОБА_2 прибувши до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований у АДРЕСА_2 , сіла в автомобіль «Volkswagen» тимчасовий номерний знак « НОМЕР_1 » на червоному фоні під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому передала грошові кошти у сумі 900 (дев`ятсот) доларів США, які у подальшому вилучено під час проведення обшуку вказаного транспортного засобу.
01.05.2021 майору поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе, за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
Також, у ході службового розслідування було встановлено, що Заводським районним судом м. Миколаєва, ухвалою 03.05.2021 у справі №487/3053/21 Позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави у розмірі 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень.
Одночасно з цим, під час вивчення службової документації встановлено, що майор поліції ОСОБА_1 особистими письмовими зобов`язаннями неодноразово ознайомлена з категоричними вимогами керівництва НПУ та ГУНП щодо вивчення та безумовного дотримання вимог антикорупційного законодавства України, недопущення порушень дисципліни та законності, службової дисципліни.
У ході службового розслідування ОСОБА_1 у телефонній розмові через захисника ОСОБА_5 запропоновано надати письмове пояснення з приводу вищезазначених подій, на що останній повідомив про те, що ОСОБА_1 , користуючись своїм правом, на підставі ст. 63 Конституції України, відмовляється від дачі будь яких пояснень, у зв`язку із чим у висновку службового розслідування відповідач вказав, що такими діями остання проявила нещирість та відкрито усвідомлюючи небажання розкриття правдивої суті своїх дій, непрямо підтвердила свою причетність до вчинення протиправних діянь зі свого боку.
Відповідач вважає вчинені ОСОБА_1 дії несумісні з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.
Разом із цим, в рамках проведення службового розслідування, було проведено моніторинг мережі Інтернет на предмет публікацій з приводу вищезазначених подій та встановлено, що надзвичайна подія за участю майора поліції ОСОБА_1 , викликали чималий суспільний інтерес, так як їх обставини оприлюднено в значній кількості засобів масової інформації, що призвело до значного розголосу про причетність до вчинення кримінального правопорушення діючого працівника поліції слідчого підрозділу ГУНП в Миколаївській області.
Висновок службового розслідування затверджений начальником ГУНП в Миколаївській області 28.05.2021р.
02.06.2021р. ГУНП в Миколаївській області видано наказ № 879 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Вознесенського РУП ГУНП області», відповідно до якого за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог ст.ст. 2, 6, 7, 8, п. 1 п.п. 1, 2 ст. 18 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», п. 2, 3, 4, 13 ч. 3 ст. 1, ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, наказу НПУ від 23.09.2016 № 920 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України», розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 29.11.2016 № 1179, ігноруванні Присяги та посадових інструкцій - діяти відповідно до своїх функціональних (посадових) обов`язків, що призвело до надзвичайної події за участю працівника поліції, внаслідок чого розпочато кримінальне провадження відносно поліцейського, використанні своїх   службових повноважень і пов`язаних з цим можливостей, для одержання неправомірної вигоди, що у подальшому призвело до висвітлення події в ЗМІ, що компрометує авторитет поліції як правоохоронного органу, викликає в населення неповагу до поліції, знижує авторитет та довіру до Національної поліції України в цілому, враховую ш посередню службову характеристику, неналежне попереднє ставлення до служби, заступника начальника управління - начальника слідчого відділення Вознесенського РУП майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, про що видано наказ ГУНП в Миколаївській області від 10.06.2021 №338 о/с.
Не погоджуючись із своїм звільненням позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені службовим розслідуванням проведеним відносно ОСОБА_1 обставини, які знайшли своє підтвердження в наявних в матеріалах справи досліджених судом першої інстанції доказах, в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, у зв`язку із чим вважав доведеною відповідачем правомірність прийняття оскаржуваних наказів.
Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим виходячи з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (надалі – Закон № 580-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 580-VIII, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Як визначено ч.1 ст.3 Закону №580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з п.п.1-3 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини; тощо.
Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. 
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень, визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Частиною 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові, зміст якої наведений у цій нормі.
Пунктами 6, 10 статті 77 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Пунктом 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського в тому числі утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
Статтею 2 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Колегія суддів також враховує, що принципи етики для працівників МВС визначають Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179, відповідно до яких, зокрема, поліцейські повинні неухильно дотримуватись положень Конституції та законові України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку. Також, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.
Згідно із статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.ст.12, 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Статтею 14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Згідно з частинами 1, 15 статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частини 7, 8 статті 19 Дисциплінарного статуту).
У свою чергу, згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Крім того вказаним Порядком передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.
Отже недотримання службової дисципліни поліцейським є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, і звільнення з органів внутрішніх справ.
На підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
З системного аналізу вищевказаних норм чинного законодавства України вбачається, що єдиною підставою для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення, зокрема, у вигляді звільнення зі служби у поліції, є відповідний наказ начальника, прийнятий на підставі висновку службового розслідування.
Надаючи оцінку доводам апелянта з приводу на її думку протиправності прийняття відповідачем наказів №879 від 02.06.2021р. та №338 о/с від 10.06.2021р., колегія суддів перш за все зауважує, що виходячи з приведених вище законодавчих приписів, службова дисципліна поліцейського полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.
При цьому в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Колегія суддів звертає увагу, що дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту та Присяги є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції України.
Працівник поліції, керуючись Присягою, відповідно до службового обов`язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе моральне зобов`язання бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.
Колегією суддів з наявного в матеріалах справи висновку службового розслідування встановлено, що за насідками його проведення в діях позивача було встановлено порушення вимог ст.ст. 2,6,7,8 п.1 п.п. 1, 2 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію», п. 2,3,4,13 ч.3 с.1. ст.3 Дисциплінарного Статуту Національної поліції України, наказу НПУ від 23.09.2016р. №920 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України», розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, ігноруванні Присяги та посадових інструкцій – діяти відповідно до своїх функціональних (посадови) обов`язків, що призвело до надзвичайної події за участю працівника поліції, внаслідок чого розпочато кримінальне провадження відносно поліцейського, використанні своїх службових повноважень і пов`язаних з цим можливостей, для одержання неправомірної вигоди, що у подальшому призвело до висвітлення події в засобах масової інформації, що компрометує авторитет поліції як правоохоронного органу викликає в населення неповагу до поліції, знижує авторитет та довіру до Національної поліції України в цілому.
Колегія суддів вважає помилковими доводи ОСОБА_1 про те, що підставами для притягнення її до дисциплінарної відповідальності слугували лише матеріали кримінального провадження, оскільки наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності хоч і прийнято з урахуванням відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, але ґрунтується на самостійних правових підставах, у тому числі висновку про результати службового розслідування. Докази, покладені в основу оскаржуваних наказів, отримані відповідачем законно й могли бути враховані під час їх прийняття.
З матеріалів справи вбачається, що під час службового розслідування, проведеного стосовно позивача, було встановлено, що за фактом вимагання майором поліції ОСОБА_1 у громадянки ОСОБА_2 неправомірної вигоди у розмірі 900 доларів США, що по курсу НБУ складало 25 тисяч гривень за непритягнення останньої ( ОСОБА_2 ) до кримінальної відповідальності шляхом закриття кримінального провадження №12021153190000171 за ч.1 ст.309 КК України по факту виявлення та вилучення у ході обшуку у лютому 2021р. у домоволодінні за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) наркотичної речовини – метадон загальною вагою 1,1575г., ТУ ДБР здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №62021150000000169 від 15.02.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
Службовим розслідуванням також було встановлено наступні обставини:
«Під час спілкування ОСОБА_2 із заступником начальника управління поліції - начальником слідчого відділення Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Вінярською О.В., остання повідомила, що може допомогти у вирішенні питання щодо закриття кримінального провадження № 12021153190000171, на що ОСОБА_2 погодилась, оскільки за інших умов ніж надання неправомірної вигоди ОСОБА_1 неможливо уникнути кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та уразі відмови від «допомоги», остання, використовуючи своє службове становище, буде вживати усіх дієвих заходів для притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності.
Далі, ОСОБА_1 , продовжуючи реалізацію свого умислу на отримання неправомірної вигоди, повідомила ОСОБА_6 , що для вирішення питання щодо закриття кримінального провадження №12021153190000171 їй необхідно погодити зазначене питання із невстановленою на той час посадовою особою.
Далі, продовжуючи злочинний умисел на отримання неправомірної вигоди, 29.04.2021 за допомогою інтернет-месенджера «WhatsApp» ОСОБА_1 під час телефонної розмови висунула вимогу ОСОБА_2 , що з метою закриття кримінального провадження № 12021153190000171 їй необхідно надати ОСОБА_1 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 900 (дев`ятсот) доларів США.
30.04.2021, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_1 діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи корисливу мету на отримання неправомірної вигоди, перебуваючи у м. Вознесенськ, повідомила ОСОБА_2 , що грошові кошти у розмірі 900 (дев`ятсот) доларів США їй необхідно передати чоловіку, який її буде чекати на автомобілі «Volkswagen», біля магазину «Тихая гавань», який розташований у м. Вознесенськ.
У подальшому, ОСОБА_2 прибувши до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований у АДРЕСА_2 , сіла в автомобіль «Volkswagen» тимчасовий номерний знак « НОМЕР_1 » на червоному фоні під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому передала грошові кошти у сумі 900 (дев`ятсот) доларів США, які у подальшому вилучено під час проведення обшуку вказаного транспортного засобу.».
Таким чином, у ході службового розслідування було встановлено, що заступник начальника управління поліції - начальник слідчого відділення Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_1 виконала усі дії, які вважала за необхідними для доведення злочину до кінця та одержала неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 900 (дев`ятсот) доларів США.
01.05.2021р. майору поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
03.05.2021р. Заводським районним судом м. Миколаєва вказаному працівнику поліції обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави у розмірі 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень.
Також з матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 доводились вимоги керівництва МВС, НПУ тощо, про недопущення порушень дисципліни та законності, дотримання антикорупційного законодавства, про що маються їх відповідні записи у відомостях про ознайомлення, що підтверджується матеріалами справи.
Викладене на переконання судової колегії, свідчить про вчинення позивакою ОСОБА_7 дій, які підривають авторитет Національної поліції України та викликали суспільний резонанс.
Слід поряд з цим зазначити, що згідно з ч.3 ст.11 Закону України "Про Національну поліцію", рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.
Метою Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 (далі Правила), є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.
Відповідно до абзаців 1,2,3 пункту першого розділу II Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України.
Згідно пункту третього розділу IV Правил поліцейський за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.
На підставі абзацу 5 пункту першого розділу II Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.
Зі змісту Присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.
Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
За статтею 14 Дисциплінарного статуту, обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
З урахуванням положень частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту, притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до даного виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.
Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.
Аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи свідчить, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями Кримінального кодексу України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97).
Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 804/6242/17, від 22.10.2020 у справі № 826/3499/18, від 17.03.2020 у справі № 818/235/17, від 06.02.2020 у справі № 300/1406/19, від 22.01.2020 у справі № 160/1750/19, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 9901/918/18, від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 02.10.2018 у справі № 9901/454/18 (П/9901/454/18) тощо.
Матеріали справи свідчать, що дисциплінарна комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 , яке здійснюється в межах кримінального провадження, а лише перевірила викладені у матеріалах службового розслідування відомості на предмет дотримання вимогам Закону №580-VIII, вимогам які ставляться до посадових осіб органів Національної поліції та наявності в описаних позивача діях складу дисциплінарного проступку, а також Правилам етичної поведінки поліцейських.
Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , хоч і прийнято з урахуванням відомостей згідно матеріалів кримінального провадження, розпочатого відносно неї за частиною 3 статті 368 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах, та судом першої інстанції в межах розгляду даної справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення кримінального правопорушення, а лише було надано правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.
Апеляційний суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набранням чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежного виконання поліцейським службової дисципліни.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.08.2022 у справі № 120/8381/20-а, від 14 березня 2023 року у справі № 320/1206/21.
Враховуючи, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Набрання законної сили судовим рішенням про притягнення особи до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення є окремою підставою для звільнення особи зі служби. В даному випадку, звільнення відбулось за порушення службової дисципліни, вина позивача у скоєнні якого встановлюється у визначеному законом порядку.
Зазначене свідчить про безпідставність доводів позивача про незаконність рішень щодо її звільнення у зв`язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки позивача звільнено саме за вчинення дисциплінарного проступку.
Вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.
У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
Подібний за змістом висновок висловлений в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 810/2073/16, постанові від 14 липня 2022 року у справі № 520/1795/19.
Оцінюючи обраний відповідачем захід дисциплінарного впливу, колегія суддів вважає, що останній не вийшов за межі допустимого розсуду. На думку суду, встановлені під час службового розслідування обставини можуть розглядатись як такі, що об`єктивно завдають шкоди авторитету правоохоронного органу, працівники якого повинні бути прикладом виключно високого рівня правової свідомості та чесності як у робочий, так і у неробочий час.
Обставин, які вказували б на порушення порядку чи процедури проведення службового розслідування, колегією суддів не встановлено.
З огляду на сукупність встановлених фактичних обставин, висновків Верховного Суду у аналогічних та подібних правовідносинах, виходячи із вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України відбулось на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством, що обумовлює відсутність підстав для скасування наказів про її звільнення зі служби в поліції.
Колегія суддів вважає, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських.
Враховуючи, що інші позовні вимоги позивача: про поновлення позивача на службі в поліції та стягнення з ГУНП в Донецькій області на користь позивача грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про скасування наказів про звільнення, тому похідні позовні вимоги також не підлягають задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи усе наведене вище у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Апелянтом не наводяться у скарзі доводи, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини та висновки, зроблені за результатом розгляду цієї справи.
Судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року у справі № 400/5357/21 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Бітов А.І.   Градовський Ю.М.