ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 червня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/303/23	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
 за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року (суддя Садовий І.В.) у справі №280/303/23 за позовом Запорізького міського центру зайнятості до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                            в с т а н о в и В :
       
Запорізькій міській центр зайнятості звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо повернення позивачу наказу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2022 про примусове стягнення у справі №908/3293/21, поданого на виконання заявою від 03.08.2022 №1266/07-06;
- зобов`язати відповідача прийняти до виконання наказ Господарського суду Запорізької області від 25.07.2022 у справі №908/3293/21 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012) на користь позивача 29 317,92грн. матеріальної шкоди та 2 270,00грн. судового збору.
В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 03.08.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2022, виданому у справі № 908/3293/21 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області на користь Запорізького міського центру зайнятості 29 317,92 грн. матеріальної шкоди та 2 270,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. За результатами розгляду заяви відповідач повернув вищезазначений наказ без виконання, обґрунтувавши тим, що боржник - Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області не має відкритих рахунків в органі казначейства. За позицією позивача такі дії відповідача є протиправними, оскільки боржник - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області є державним органом, а відповідно до частини 1 статті 3 Закону України від 05.06.2012 №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Позивач зауважував, що визначальним для цього 
Закону є статус боржника. Вказаним Законом не передбачено такого винятку для поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим діючим законодавством України. З цих підстав просив позов задовольнити.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року позов задоволено.
За наслідками розгляду справи судом зроблено такі висновки.
          Так, суд вказав на те, що у спірному випадку підлягають застосуванню положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» відповідно до яких, враховуючи те, що боржником є державний орган - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, позивач правомірно звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання наказу суду.
          Також суд дійшов висновку про те, що відсутність відкритих в органі державного казначейства відповідних рахунків боржника, не може бути підставою для повернення виконавчого документу.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Фактично позиція відповідача полягає в тому, що у спірних відносинах не можуть бути застосовані положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки частиною 2 статті 2 цього Закону прямо передбачено те, що дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належить до комунальної власності. З цих підстав відповідач вказує на те, що оскільки позивач є державним органом, то останній безпідставно звернувся до казначейства із заявою про примусове виконання наказу господарського суду. Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що за умови відсутності відкритих в органі державного казначейства відповідних рахунків боржника, неможливо виконання рішення суду саме органом казначейства. У такому випадку, як зазначає відповідач, стягнути кошти за рішенням суду можуть органи державної виконавчої служби.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що Запорізький міський центр зайнятості (код ЄДРПОУ 20482573) має організаційно-правову форму «державна установа», що підтверджується копією Положення про Запорізький міський центр зайнятості, затвердженого наказом Запорізького обласного центру зайнятості від 20.03.2019 №40-О (а.с.9-12).
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.01.2022 у справі № 908/3293/21, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2022, позов Запорізького міського центру зайнятості до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 29 317,92 грн. задоволено, присуджено до стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь Запорізького міського центру зайнятості 29 317,92 грн. матеріальної шкоди та 2 270,00 грн. судового збору (а.с.14-19).
25.07.2022 на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 18.01.2022 у справі № 908/3293/21 видано наказ про примусове стягнення (а.с.20).
Листом від 03.08.2022№12666/07-06 оригінал наказу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2022, виданого у справі № 908/3293/21, засобами поштового зв`язку було направлено до відповідача (а.с.21).
Листом відповідача від 09.08.2022 №04-8.3-06/4183 вказаний виконавчий документ повернуто позивачу. В якості підстав повернення наказу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2022, виданому у справі № 908/3293/21, зокрема зазначено, що в органах Державної казначейської служби України Запорізької області не відкрито рахунків органів Пенсійного фонду України, з яких можна здійснювати безспірне списання за рішенням суду. Крім того вказано, що на виконання вказаного виконавчого документа не розповсюджується положення Закону України від 05.06.2012 №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки згідно зі статтею 2 цього Закону його дія не поширюється на виконання виконавчих документів, стягувачем за якими є державна організація (а.с. 25-26).
Не погоджуючись з діями відповідача щодо повернення наказу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2022, виданому у справі № 908/3293/21, позивач звернувся до Державної казначейської служби України зі скаргою від 30.08.2022 №1471/07-06 (а.с.22-24).
За результатами розгляду скарги Державна казначейська служба України листом від 03.10.2022 №5-06/06/13792 повідомила позивача про відсутність підстав для прийняття відповідачем до виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2022, виданому у справі №908/3293/21 (а.с.27-29).
Вважаючи дії відповідача щодо повернення наказу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2022, виданому у справі № 908/3293/21, без виконання протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII (надалі, також Закон №1404-VІІІ) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ).
При цьому, частиною 2 статті 6 Закону №1404-VІІІ передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (частина 4 статті 6 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 (надалі, також – Положення №215) Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Підпунктом 3 пункту 4 Положення №215 передбачено, що казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
Правові основи виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ, окрім Закону №1404-VІІІ, визначається Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI (надалі, також - Закон №4901-VI) та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (надалі, також - Порядок №845).
Відповідно до статті 1 Закону №4901-VI цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.
Статтею 2 Закону №4901-VI визначено особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду.
Зокрема, частиною 1 цієї статті передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган;
державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);
юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.
При цьому, дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності (частина 2 статті 2 Закону №4901-VI).
Таким чином, Законом №4901-VI передбачено гарантії держави та особливості виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є, серед іншого, державний орган чи підприємство, однак дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган чи орган місцевого самоврядування або їх підприємства.
Тобто зазначеним законом держава гарантує виконання рішень перед стягувачами, у яких відсутній «державний елемент».
При цьому, таке виключення «державного елементу» у стягувача узгоджується з передумовами прийняття цього Закону.
Так, відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", необхідність прийняття проекту цього Закону обґрунтована тим, що 15 жовтня 2009 року Європейський суд з прав людини (далі – Європейський суд) виніс «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», яке набуло статусу остаточного 15 січня 2010 року. 
У рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд визнав порушення Україною її зобов`язань за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) (п. 1 статті 6 «Право на справедливий суд» та стаття 1 «Захист права власності» Першого протоколу до Конвенції) в зв`язку з систематичним невиконанням державою рішень національних судів. Крім того, було визнано порушення статті 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції в зв`язку з відсутністю у національному законодавстві ефективних засобів юридичного захисту від такого невиконання. 
З огляду на суть порушення Європейський суд зобов`язав державу, зокрема, невідкладно - не пізніше ніж упродовж одного року від дати, на яку це рішення набуває статусу остаточного (тобто до 15 січня 2011 року), - запровадити ефективний засіб юридичного захисту (або комплекс таких засобів), який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішення національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду.
Метою вказаного проекту Закону є приведення положень чинного законодавства у відповідність з Конвенцією шляхом запровадження комплексу ефективних засобів, які б забезпечили безумовне виконання рішень суду вказаної категорії.
Досягнення вказаної мети передбачається шляхом запровадження механізму, за яким виконання судових рішень про стягнення коштів з державних органів, підприємств, установ чи організацій, боржника-юридичної особи, примусова реалізація майна якого забороняється, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, у разі якщо неможливо виконати рішення за рахунок боржника.
Таким чином, Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" прийнятий для забезпечення безумовного виконання державою рішень суду перед стягувачами, які не є державними органами чи органами місцевого самоврядування, задля недопущення порушення Конвенції.
Як зазначено вище, Запорізький міський центр зайнятості (код ЄДРПОУ 20482573) має організаційно-правову форму «державна установа», що підтверджується копією Положення про Запорізький міський центр зайнятості, затвердженого наказом Запорізького обласного центру зайнятості від 20.03.2019 №40-О (а.с.9-12).
Отже, оскільки Закон №4901-VI передбачає особливості виконання рішення суду, боржником за яким є державний орган, однак дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за яким є державний орган, то виконання наказу господарського суду, у якому і стягувачем, і боржником виступають органи державної влади, не може здійснюватися згідно Закону №4901-VI.
З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що у спірному випадку підлягають застосуванню положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
В той же час, абзацами 1, 2 підпункту 1 пункту 9 Бюджетного кодексу України, встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.
Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Відповідно до пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №845, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.
Відповідно до пункту 2 у цьому Порядку терміни вживаються у такому значенні:
безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;
боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання;
стягувачі - фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави.
Таким чином, зазначений Порядком №845 передбачає виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів при цьому, без прив`язки до організаційно-правової форми стягувача, яким, на відміну від Закону №4901-VI (дія якого не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган), може бути, зокрема, і державний орган, але виключно у випадках стягнення коштів в дохід держави.
У спірному випадку наказом господарського суду стягнуто кошти, у вигляді матеріальної шкоди та судового збору, не в дохід держави, а на користь Запорізького міського центру зайнятості.
Отже, у спірному випадку наказ господарського суду не може підлягати виконанню в межах процедур, передбачених Порядком №845.
З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що наказ господарського суду про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди та судового збору підлягає виконанню в порядку та за процедурами, визначеними Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до п.9 Порядку №845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли: виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для висновку про те, що відповідачем було неправомірно повернуто позивачу наказ Господарського суду Запорізької області від 25.07.2022 про примусове стягнення у справі №908/3293/21.
З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року  у справі №280/303/23 – скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні позову Запорізькому міському центру зайнятості – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному поряду у випадках та строки, передбачені ст.328, 329 КАС України.

Вступна та резолютивна частини проголошені 29.06.2023
Повний текст постанови складено 30.06.2023
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк