Справа № 305/1707/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        12 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        СОБОСЛОЯ Г.Г., ФАЗИКОШ Г.В.
за участю секретаря                ЗУБАШКОВА М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 305/1707/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про зняття обтяження з нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 25 липня 2022 року, повний текст якого складено 29 липня 2022 року, головуюча суддя Марусяк М.О.,-
встановив:
01.10.2021 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діяв адвокат Сойма І.Ю., звернулися до суду із зазначеним позовом до Рахівської державної нотаріальної контори мотивуючи таким.
30.09.2020 позивачі звернулися до реєстратора Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області із заявою про реєстрацію житлового будинку АДРЕСА_1 , у якому вони проживають.
05.10.2020 позивачі отримали Витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, з якого несподівано для себе довідалися, що на житловий будинок АДРЕСА_1 накладено обтяження у виді заборони, реєстраційний номер обтяження № 4597022, зареєстроване 06.03.2007 Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області на підставі повідомлення Рахівської фабрики художніх виробів від 25.09.1980 б/н.
З Витягу вбачається, що підставою накладення обтяження на житловий будинок послужило повідомлення від 25.09.1980 без номера Рахівської фабрики художніх виробів, згідно якого власником будинку є гр-ка ОСОБА_3 , мешканка АДРЕСА_1 . У графі «Додаткові дані» Витягу значиться архівний номер обтяження 4248443, архівна дата 14.08.2003, дата виникнення 25.09.1980 № реєстру 535637-2772.
Відповідно до довідки Виконкому Великобичківської селищної ради від 10.06.2021 № 1315, позивачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці АДРЕСА_1 , зареєстровані за цією адресою і з 25.09.1980 досі фактично проживають за цією адресою в належному їм на праві власності будинку.
Довідкою Виконкому Великобичківської селищної ради від 10.06.2021 № 1316 стверджується, що житловий будинок, на який накладено заборону відчуження, індексний номер документа 226742634 від 05.10.2020, фактично знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у якому проживає гр-ка ОСОБА_3 , а згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2020 власником житлового будинку АДРЕСА_1 в цілому є ОСОБА_2 .
Виданою Виконкомом Великобичківської селищної ради довідкою 12.10.2020 № 3768 підтверджується факт будівництва та постійного проживання в будинку АДРЕСА_1 позивачів, а довідкою № 2857 підтверджується факт перейменування АДРЕСА_1 .
Позивачі ніколи не працювали на Рахівській фабриці художніх виробів, все своє трудове життя пропрацювали у Великобичківському лісохімкомбінаті, що був розташований на території смт. Великий Бичків Рахівського району, про що свідчать копії їхніх трудових книжок, ніколи не брали позику, а саме підприємство ліквідоване.
Отже, заборона на житловий будинок АДРЕСА_1 , накладена Рахівською державною нотаріальною конторою помилково.
Позивачі не були і не є боржниками Рахівської фабрики художніх виробів, є власниками свого будинку, користуються ним і мають право на визнання за ними права власності на спірний житловий будинок за законом та, відповідно, зняття з нього обтяження у вигляді заборони відчуження. Їхнє право власності на будинок не може бути безпідставно обмежене.
Посилаючись на ці обставини, на положення ЦК України щодо права власності та його захисту, позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просили суд зняти обтяження у виді заборони, реєстраційний номер обтяження № 4597022 від 06.03.2007, зареєстроване реєстратором: Рахівською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження – повідомлення б/н від 25.09.1980, Рахівська фабрика художніх виробів, із житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Рахівського районного суду від 25.07.2022 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності по суті, з того, що державний реєстратор не мав права реєструвати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , оскільки право власності на цей будинок вже було зареєстровано за ОСОБА_3 і саме щодо цього будинку встановлено обтяження. Позивачі не довели відсутності у них боргу перед Рахівською фабрикою художніх виробів чи перед її правонаступниками. Обтяження застосовано щодо будинку, який належить ОСОБА_3 , а його зняття порушить майнові права кредитора щодо боржника ОСОБА_3 .

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Сойма І.Ю., оскаржили рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване. Мотивуючи скаргу посилаються загалом на ті самі обставини, якими обґрунтовувався позов. Крім того, зазначають таке.
Висновок суду про те, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 не відповідає дійсності, оскільки право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_2 у цілому, на що суд не вважав за потрібне звернути увагу.
Не врахував суд і позицію відповідача Рахівської державної нотаріальної контори, який просив позов задовольнити, що слід розцінювати як визнання неправомірності застосування обтяження (заборони відчуження) щодо житлового будинку.
Рішенням суду по суті безпідставно ставиться під сумнів право власності позивачів на житловий будинок і порушується це право.
Апелянти просять рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, скасувавши процесуальне рішення про обов`язковість явки учасників процесу в судове засідання, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, оглянувши інвентаризаційні справи на житлові будинки АДРЕСА_1 і АДРЕСА_1 , перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 19 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач – особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач – особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються, ані щодо відповідача, до якого вони пред`явлені.

Особа розпоряджається своїми процесуальними правами та здійснює своє право на захист вільно, на власний розсуд; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача (відповідачів) та обов`язок такого конкретного відповідача (відповідачів) відповідати за пред`явленим до нього (них) позовом; обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 13, 43, 49, 76-82 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, який розглядає справу в межах пред`явлених позивачем вимог, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад позивачів, відповідачів у справі, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, якщо таке має місце після ухвалення рішення судом першої інстанції (ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст. 56 ч.ч. 2, 3, 6, ст.ст. 351, 352, ст. 365 ч. 1 п. 1, ст. 368 ч. 1 ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі належного позивача (позивачів) відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

Апеляційний суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

З наявних на час апеляційного розгляду справи матеріалів, з урахуванням документів, одержаних апеляційним судом порядком з`ясування обставин справи та перевірки доводів учасників процесу на виконання ухвали від 22.02.2023 (а.с. 107-109), убачаються такі обставини.

10.03.2023 при листі Закарпатського обласного державного нотаріального архіву від 07.03.2023 № 69/01-21 до апеляційного суду надійшла засвідчена копія на одному аркуші (в оригіналі – російською):
повідомлення Рахівської фабрики художніх виробів від 25.09.1980 № 28 до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу ОСОБА_3 позики в сумі 1000,00 крб строком на сім років на будівництво житлового будинку на ділянці, відведеній в АДРЕСА_1 згідно рішення Рахівського райвиконкому від 31.05.1974 № 123 із проханням накласти заборону на будівлю позичальника, зведену ним за рахунок виданої позики;
заборони, накладеної державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Поздніковою А.С. на підставі ст. 54 Закону Української РСР «Про державний нотаріат» за реєстровим № 39 на відчуження будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , до повного погашення позики.

За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна:

від 05.10.2020 № 226742634, вищевказана заборона відчуження житлового будинку зафіксована з такими реквізитами:
тип обтяження: заборона (архівний запис);
реєстраційний номер обтяження: 4597022;
зареєстровано: 06.03.2007 11:42:42 за № 4597022 реєстратором: Рахівська державна нотаріальна контора, 90600, Закарпатська обл., Рахівський р., м. Рахів, вул. миру, 1, (03132) 2-29-03;
підстава обтяження: повідомлення, б/н, 25.09.1980, Рахівська фабрика художніх виробів;
об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 ;
власник: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , причина відсутності коду: архівний запис, АДРЕСА_1 ;
додаткові дані: архівний номер обтяження 4248443LVOV37, архівна дата 14.08.2003, дата виникнення 25.09.1980, № реєстру 535637-2772, внутр. № 1C01D42F29F4512A3D3F (а.с. 13);

від 05.10.2020 № 226789782:
право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами зареєстроване з такими реквізитами:
реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2185224921236;
тип права власності: право власності;
дата, час державної реєстрації: 30.09.2020 14:48:23;
підстава для державної реєстрації: довідка, серія, номер: 3616, виданий 28.09.2020, видавник: виконком Великобичківської селищної ради; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 25.08.2020, видавник: ФОП інженер з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 ;
підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54409340 від 05.10.2020 11:46:19, ОСОБА_6 , Великобичківська селищна рада Рахівського району, Закарпастка обл.;
форма власності: приватна;
вид спільної власності: спільна сумісна;
розмір частки: 1/1;
власники: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , країна громадянства: Україна (а.с. 14).

У Технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленому ФОП ОСОБА_5 25.08.2020, роком побудови будинку зафіксований 1973 рік (а.с. 15-20).

Згідно з даними паспортів громадян України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 з 24.12.1997, його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в будинку з 12.08.1988 (а.с. 9, 11).

В інвентаризаційній справі на житловий будинок АДРЕСА_1 документи на цей житловий будинок датуються починаючи з 1981 року, станом щонайменша не 14.04.1981 будинок і належні до нього господарські будівлі та споруди вже були побудовані, власниками будинку вказуються тільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Згідно з довідками Виконкому Великобичківської селищної ради:
від 28.09.2021 № 2057 – згідно з рішенням 15-ї сесії 23-го скликання Великобичківської селищної ради від 30.03.1994 вул. Куйбишева перейменована на вул. Підгірну (а.с 32);
від 06.08.2020 № 2979, від 12.10.2020 № 3769, від 10.06.2021 № 1315 – ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у 1973 році побудували житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є його власниками, зареєстровані та постійно в ньому проживають (а.с. 21, 29, 30);
від 10.06.2021 № 1316 – житловий будинок, що віднесений до заборони відчуження за інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, індексний номер документа: 226742634 від 05.10.2020, фактично знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 31).

При листі від 14.03.2021 № 533/03-09 Великобичківська селищна рада надіслала апеляційному суду розпорядження селищного голови О. Бурси від 10.06.2021 № 71/02-03 про створення комісії для розгляду звернення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та складений цією комісією 10.06.2021 акт обстеження фактичного місця проживання, який містить висновки, що були покладені в основу довідки Виконкому Великобичківської селищної ради від 10.06.2021 № 1316 про проживання ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_1 та про те, що заборона відчуження стосується будинку АДРЕСА_2 .

Позивачі вказали в заяві адресу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 (а.с. 2). Таку саму адресу вказала і особисто ОСОБА_3 у заяві від 12.10.2021 про те, що не заперечує проти задоволення позову (а.с. 40).

Водночас із матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_1 випливає, що цей будинок зведений у 1975 році, право власності на нього 20.07.2011 зареєстровано за ОСОБА_8 (Витяг про державну реєстрацію прав від 20.07.201 № 30682674, виданий КП «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради). Будь-яких даних про стосунок ОСОБА_3 до житлового будинку АДРЕСА_2 у цій інвентаризаційній справі немає.

У наданій апеляційному суду стороною позивачів довідці Виконкому Великобичківської селищної ради від 27.03.2023 № 507/02.1-42 стверджується, що ОСОБА_3 в АДРЕСА_4 не зареєстрована та не проживає.

Рахівська районна військова адміністрація Закарпатської області листом від 08.03.2023 № 248/01.1-22 повідомила апеляційний суд, що в архіві реєстраційних справ юридичних осіб райдержадміністрації (райвійськадміністрації) та в архівному фонді архівного відділу райдержадміністрації (райвійськадміністрації) відсутні відомості щодо реєстрації юридичної особи «Рахівська фабрика художніх виробів», в тому числі, документи про державну реєстрацію ліквідації юридичної особи, витяг, виписки, що підтверджують правонаступника юридичної особи.

У справі немає доказів набуття ОСОБА_3 , оформлення, державної реєстрації її права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , рівно як немає доказів щодо набуття та оформлення таких прав на будь-який житловий будинок. Висновок суду першої інстанції про те, що державний реєстратор не мав права реєструвати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , оскільки право власності на цей будинок вже було зареєстровано за ОСОБА_3 , обтяження застосовано щодо будинку, який належить ОСОБА_3 , а його зняття порушить майнові права кредитора щодо боржника ОСОБА_3 помилковий і не ґрунтується на доказах. Посилання суду на певні реєстраційні дані щодо ОСОБА_3 безпідставне, позаяк ці дані свідчать про реєстрацію обтяження та не містять конкретної інформації про реєстрацію права власності.

Будь-яких даних про боргові зобов`язальні відносини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з Рахівською фабрикою художніх виробів, в тому числі, пов`язаних із установленою 25.09.1980 Рахівською державною нотаріальною конторою забороною за реєстровим № 39 відчуження будинку, у справі немає.

Закон Української РСР «Про державний нотаріат» у редакції, що була чинною на 25.09.1980, передбачав, зокрема, що:
державний нотаріус за місцем знаходження жилого будинку накладає заборону відчуження жилого будинку індивідуальних забудовників: 
1) за повідомленням установи банку, госпрозрахункового підприємства, організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт і купівлю жилого будинку (частини будинку) індивідуальних забудовників (ст. 54 ч. 1 п. 1);
одержавши повідомлення установи банку, госпрозрахункового підприємства, організації про погашення позички, державний нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) (ст. 55).

На час пред`явлення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позову, що розглядається, питання обтяження речових прав на нерухоме майно регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пов`язаними з ним актами законодавства, за змістом якого, серед іншого:
обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину (ст. 2 ч. 1 п. 5);
речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ст. 3 ч. 3);
будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними згідно з частиною 3 цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ст. 3 ч. 4);
державній реєстрації прав підлягає заборона відчуження та/або користування нерухомим майном (ст. 4 ч. 1 п. 4);
у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення … , а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються (ст. 26 ч. 3).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 328, Глави 29 ЦК України, інших норм законодавства:
право власності на нерухоме майно набувається в порядку, передбаченому законом, правомірність набуття цього права презюмується;
власник нерухомого майна вправі вимагати захисту свого права, усунення будь-яких порушень, незаконних обмежень і перешкод у його здійсненні, в тому числі, може вимагати скасування, зняття неправомірної заборони відчуження майна;
у разі пред`явлення позову з підстав, що виникли у зв`язку зі встановленням певного неправомірного обмеження щодо нерухомого майна, зокрема, заборони його відчуження, відповідачами за ним є особа, за зобов`язаннями якої встановлена відповідна заборона (боржник), та особа, в інтересах якої встановлена заборона (стягувач);
захищаючи свої законні права та інтереси власник майна, сторони відповідного зобов`язання не можуть бути позбавлені права на належний у процесуальному розумінні як позов, так і захист від відповідного позову.

Таким чином, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 поставили питання про зняття обтяження нерухомого майна у вигляді заборони його відчуження, про усунення перешкод у здійсненні свого права власності на житловий будинок, що їх вважають незаконними. За правовим змістом пред`явленого позову, позивачі поставили питання про позбавлення особи, на користь якої була встановлена заборона відчуження майна, права на отримання задоволення її вимоги до боржника в майбутньому за рахунок зазначеного майна.

З правової позиції позивачів, які по суті виходять із порушення їхнього права власності та необхідності його захисту, з наявних матеріалів справи в сукупності випливає, що має місце спір про цивільні права і обов`язки, що виникли зі згаданих вище боргових відносин між Рахівською фабрикою художніх виробів і ОСОБА_3 та похідної від них нотаріальної дії.

За змістом вищенаведених та інших норм законодавства щодо захисту порушеного права, особа, яка має право власності на майно, рівно як і особа, яка має право вимоги боргу, а також особа, яка є боржником, не можуть бути протиправно позбавлені відповідних прав і захищаючи свої законні права та інтереси, не можуть бути позбавлені права на належний у процесуальному розумінні як позов, так і захист від відповідного позову.

Позов про зняття обтяження нерухомого майна у вигляді заборони його відчуження безпосередньо стосується цивільних прав і обов`язків Рахівської фабрики художніх виробів (її правонаступників у разі наявності таких) як кредитора, стягувача, в інтересах якої саме і була накладена заборона, та ОСОБА_3 як боржника. Відповідно до суті таких правовідносин, відповідачами за позовом власника майна про зняття обтяження, встановленого щодо його майна (заборони відчуження), є стягувач, в інтересах якого заборонено відчуження майна, і боржник, за зобов`язаннями якого застосовано обтяження. У справі, що розглядається, в усякому разі належним відповідачем є ОСОБА_3 як боржник за відповідними зобов`язаннями.

Рахівська державна нотаріальна контора, державний, приватний нотаріус, державний реєстратор, орган ДВС, держвиконавець не є належними відповідачами за таким позовом.

У даній справі спір слід було вирішувати за обов`язкової участі належних відповідачів – стягувача Рахівської фабрики художніх виробів (її правонаступників у разі наявності таких) та боржника ОСОБА_3 . Зокрема, саме у спорі з ОСОБА_3 належить встановлювати дійсні факти щодо наявності чи відсутності її боргових зобов`язань та обставин застосування пов`язаної з ними заборони відчуження нерухомого майна, якою зачеплені істотні майнові права та інтереси позивачів ОСОБА_7 .

Попри вищенаведене позивачі на власний розсуд розпорядилися своїми процесуальними правами і пред`явили та підтримували позов лише до Рахівської державної нотаріальної контори за фактичної наявності спору зі стягувачем і боржником. Особи, цивільних прав і обов`язків яких стосується спір, не були відповідачами за позовом.

Суд першої інстанції особливостей спірних правовідносин у контексті суб`єктного складу сторін у справі суд не врахував, у порядку, передбаченому ст. 12 ч. 5, ст. 51, ст. 197 ч. 2 п.п. 3, 4, 10, 19, ст. 214 ч. 2 ЦПК України, питання про участь Рахівської фабрики художніх виробів (її правонаступників у разі наявності таких) і ОСОБА_3 в якості відповідачів у справі не обговорив.

Тим часом, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, пред`явити зустрічний позов, укласти мирову угоду тощо (ст. 12 ч.ч. 3, 4, ст. 49 ч. 2 п.п. 1, 3, ч. 7, ст. 81 ч. 1, ст.ст. 191, 193, 206, 207 ЦПК України). Оскільки комплекс процесуальних прав і обов`язків сторони в справі та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, різний, участь у справі особи, яка мала бути відповідачем, в якості третьої особи без самостійних вимог участі в якості відповідача не замінює та істотно звужує її процесуальні можливості, а тому порушує право на належний захист від позову та на врегулювання спору в суді. ОСОБА_3 попри те, що була залучена до участі в справі, брала в ній участь у невідповідному процесуальному статусі.

Тож позов був пред`явлений, а справу було вирішено щодо неналежного відповідача. Суд не мав процесуальних підстав за відсутності належного відповідача для вирішення спору, як щодо його прав, так і щодо прав позивачів по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 352 ч. 1 ЦПК України. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість задоволення позову через відсутність у справі належних відповідачів (належного відповідача), без яких про законність розв`язання спору не йдеться.

Зважаючи на те, що за умовами справи на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм процесуального права не можуть бути усунені чи виправлені, питання можливості зняття обтяження (заборони відчуження), встановленого щодо майна позивачів, інші обставини наразі значення не мають.

Норми ЦПК України встановлюють, що прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (ст. 367 ч. 4, ст. 376 ч. 3 п. 4).

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 3 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду скасувати, у позові відмовити з наведених вище процесуальних підстав – внаслідок пред`явлення його до неналежного відповідача.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково,
рішення Рахівського районного суду від 25 липня 2022 року скасувати,
у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області про зняття обтяження з нерухомого майна відмовити внаслідок пред`явлення його до неналежного відповідача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 17 квітня 2023 року.

Судді