ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року	Львів	Справа № 300/8332/21 пров. № А/857/2082/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року (суддя -  Кафарський В.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту - 26.12.2022), 
в адміністративній справі №300/8332/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

                                                           встановив: 

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, в якому просив: 1) визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу згідно поданої заяви від 07.06.2021; 2) зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 07.06.2021 - з дня звернення із заявою про призначення пенсії, з урахуванням періодів з 11.04.1984 по 22.03.1990 та з 02.04.1990 по 21.08.1992 - до стажу роботи за Списком №2, а періодів роботи з 07.08.1981 по 01.10.1981, з 11.11.1981 по 10.11.1983, з 21.04.2001 по 01.06.2001, з 01.01.2004 по 08.04.2004, з 01.07.2004 по 31.12.2006 - до загального страхового стажу; 3) стягнути з відповідача понесені судові витрати. 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи такі безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення, оформлене у листі від 18.06.2021 №0900-0208-8/21439, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 11.04.1984 по 22.03.1990 та з 02.04.1990 по 21.08.1992 - до стажу роботи за Списком №2, а періодів роботи з 07.08.1981 по 01.10.1981, з 11.11.1981 по 10.11.1983, з 21.04.2001 по 01.06.2001, з 01.01.2004 по 08.04.2004, з 01.07.2004 по 31.12.2006 - до загального страхового стажу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 07.06.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 908,00 гривень. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що при вирішенні позовних вимог про зобов`язання зарахувати спірний період роботи з 07.08.1981 по 01.10.1981 судом не враховано висновки Верховного Суду про необхідність надання читабельних документів, які викладені у правовій позиції, яка міститься в ухвалах від 15.01.2018 у справі №820/3259/17, від 23.01.2020 у справі №675/2698/16-а, від 03.01.2020 у справі №826/4280/18. З наданої копії трудової книжки позивача неможливо встановити зміст печатки підприємства у спірний період роботи з 07.08.1981 по 01.10.1981. Щодо рішення суду в частині зобов`язання зарахувати спірний період проходження військової служби з 11.11.1981 по 10.11.1983 судом не враховано, що до позову долучено довідку військкомату від 18.10.2021 за №298, що підтверджує період служби ОСОБА_1 в армії з 11.11.1981 по 10.11.1983. Однак дана довідка видана 18.10.2021, тобто після звернення позивача із заявами від 07.06.2021 та від 30.08.2021. Отже дана довідка не була предметом розгляду Головного управління. Також суд не врахував, що засобами поштового зв`язку позивач направив до Головного управління заяву від 30.08.2021 та долучив до неї документи, які не були предметом розгляду при прийнятті рішення від 11.06.2021 про відмову позивачу у призначенні пільгової пенсії за Списком №2. До заяви від 30.08.2021 позивачем було долучено нові документи, зокрема: пільгову довідку від 16.08.2021 за №07/99 за період роботи з 11.04.1984 по 22.03.1990, відповідно до якої пільговий стаж позивача за Списком №2 становить 5 років 11 місяців та лист Державного архіву Львівської області від 19.08.2021 за №2887-2890/01-36 з підтверджуючими документами за період роботи позивача з 02.04.1990 у кооперативі «Газифікація». На переконання Головного управління при розгляді даного позову суд не міг враховувати пільговий стаж за спірні періоди з 11.04.1984 по 22.03.1990 та з 02.04.1990 по 21.08.1992 у зв`язку з тим, що документи, які підтверджують пільговий стаж роботи за дані періоди не були предметом розгляду Головного управління, а відтак відповідні дії відповідача є правомірними на момент їх вчинення. Підтвердження спірного періоду роботи позивача з 02.04.1990 по 21.08.1992 має відбуватись на підставі його заяви Комісією, яка створена і діє при Головному управлінні Пенсійного фонду в області, а не рішенням суду. З такою заявою до Головного управління позивач не звертався. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач) просить скасувати оскаржене рішення суду від 26.12.2022 року та постановити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 07.06.2021 звернувся у Відділ обслуговування громадян №5  (Долинський сервісний центр)  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с. 70). 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення, викладеному у листі від 18.06.2021 №0900-0208-8/21439, про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу (а.с. 74). 
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду із вказаним позовом. 

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 
Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної Хартії та ч.1 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. 
Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. 
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. 
У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003  (далі - Закон №1058-IV). 
Статтею 26 Закону№1058-IV встановлені умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті. 
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. 
Згідно з ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Таким чином, обов`язковими умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до норм Закону №1058-IV є наявність необхідного страхового стажу (в тому числі пільгового) та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку. 
Судом встановлено, що згідно Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не зарахованого ОСОБА_1 період роботи з 11.04.1984 по 22.03.1990 та з 02.04.1990 по 21.08.1992 - до стажу роботи за Списком №2, а також періоди роботи з 07.08.1981 по 01.10.1981, з 11.11.1981 по 10.11.1983, з 21.04.2001 по 01.06.2001, з 01.01.2004 по 08.04.2004, з 01.07.2004 по 31.12.2006 - до загального страхового стажу. 
Як встановлено судом, відповідач у своєму листі від 18.06.2021 №0900-0208-8/21439 визначає страховий стаж ОСОБА_1 як 31 рік та не враховує позивачу до стажу роботи за Списком №2 жодних періодів. 
Статтею 24 Закону №1058-IV визначено порядок обчислення страхового стажу. Страховий стаж - це період (строк), упродовж якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не меншій за мінімальний страховий внесок. 
Страховий стаж обчислюється територіальними органами ПФ України відповідно до вимог Закону №1058-IV за відомостями, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним раніше, крім випадків, передбачених Законом №1058-IV. 
За змістом статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
Згідно з статтею 62 Закону№1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Також положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Відповідно до пункту 18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. 
Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. 
Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58). 
Згідно пункту 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. 
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. 
Суд першої інстанції на підставі вказаних правових норм вірно зауважив, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. 
Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. 
Так, згідно з ч.1 ст.38 Закону України "Про професійно-технічну освіту", час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, в тому числі в безперервний і стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує 3 місяці. 
Тобто, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі повинен бути зарахований до трудового стажу, у тому числі й в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, за наявністю двох підстав: 1) у випадку, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не перевищує 3 місяці; 2) особа зарахована на роботу за набутою професією. 
Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. 
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. 
Положеннями частини 3 статті 56 Закону №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба. 
Згідно із пунктом 6 Порядку №637, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ. 
Матеріалами справи підтверджується, що позивач вступив на навчання до Стрийського художнього професійно-технічного училища 01.09.1978, яке закінчив 18.07.1981, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (запис №1), копією диплома серії НОМЕР_2 , виданого 18.07.1981, та довідкою від 23.11.2020 №312, виданою Державним професійно-технічним навчальним закладом "Стрийське вище художнє професійне училище" (а.с. 29, 30, 33). 
Також копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (запис №3), військовим квитком серії НОМЕР_3 від 27.05.1982 та довідкою Першого відділу Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18.10.2021 №298 підтверджується, що позивач дійсно проходив військову службу з 11.11.1981 по 10.11.1983 (а.с. 31, 32, 33). 
Суд першої інстанції, враховуючи період проходження позивачем військової служби, вірно застосував до спірних правовідносин Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590, підпунктом "к" частини 1 пункту 109 якого передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних Сил СРСР. 
Отже, матеріалами справи підтверджено право позивача на врахування до страхового стажу періоди навчання та проходження військової служби. 
Щодо не зарахування відповідачем періоду роботи позивача з 07.08.1981 по 01.10.1981 до страхового стажу роботи позивача в Дзержинському комбінаті виробничих підприємств у зв`язку з нечітким відбитком печатки, судом враховується наступне. 
Згідно пункту 1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (пункт 2.2 Інструкції №58). 
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58). 
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції №58). 
Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі - Інструкція №162). 
У пункті 2.10 цієї Інструкції зазначено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". 
Пунктом 8 Інструкції №162 визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робочих та службовців". Згідно із пунктом 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, також регулюються указаною вище постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 та Інструкцією №162. 
У відповідності до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робочих та службовців" відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, визначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. 
Згідно з приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" (відповідно до якої прийнято Інструкцію №58), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. 
Посилання відповідача на те, що записи містять недоліки, а саме, нечітке зображення печатки, є обов`язком уповноваженої особи підприємства, на якому працює (працювала) особа, а не обов`язком позивача. Позивач не може нести відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок і як наслідок, позбавлятися права соціального захисту. 
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а та від 17.07.2018 у справі №220/989/17. 
Щодо не зарахуванням відповідачем період роботи позивача з 01.01.2004 по 31.12.2006 до страхового стажу у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків (зборів) до відповідного фонду Держави СНД за періоди роботи на території Російської Федерації, судом враховується наступне. 
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджується, що позивач з 11.06.1997 по 05.06.2007 працював у ВАТ "Прометей ХХІ" на посаді електрозварювальника. 
Крім того, згідно наявних у матеріалах справи довідок видно, що ОСОБА_1 дійсно працював на вказаному підприємстві в зазначені періоди, а з його заробітної плати проводились відрахування в Пенсійний фонд Російської Федерації (а.с. 59-62). 
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. 
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають. 
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. 
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. 
Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. 
Таким чином, чинними на час виникнення спірних правовідносин наведеними положення зазначених Угод передбачено, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. 
Варто також звернути увагу, що відповідно до статті 106 Закону №1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. 
Внаслідок невиконання підприємством обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду працівник позбавляється соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на відповідному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює. 
Таких же правових висновків дійшов Верховний Суд, що наведені у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17. 
За наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з правовим висновком суду першої інстанції про протиправність відмови відповідача зарахувати позивачу період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2006 до загального страхового стажу, адже несплата страхувальником страхових внесків не може порушувати право позивача на соціальний захист. 
Щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу періоди роботи позивача з 11.04.1984 по 22.03.1990 та з 02.04.1990 по 21.08.1992 через відсутність довідки про пільговий характер роботи, вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно керувався наступним. 
Списки № 1, 2, затв. постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991р.; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою КМ СРСР від 26.01.1991 №10.; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою КМ України від 11.03.1994 №162. 
Посада "електрозварник ручного зварювання" передбачена Списком №2, розділ XXXII "Загальні професії", затв. постановою РМ СРСР №1173 від 22.08.1956; Списком №2, розділ XXXIII "Загальні професії", код КП 23200000-19906, затв. постановами КМ СРСР №10 від 26.01.1991 та №162 від 11.03.1994; Списком №2, розділ XXXIII "Загальні професії (у всіх галузях господарства)", код КП 33, затв. постановою КМ України №36 від 16.01.2003; Списком №2, розділ XXXIII "Загальні професії (у всіх галузях господарства)", затв. постановою КМ України №461 від 24.06.2016. 
Зазначені професії також передбачені чинними Списками, затв. постановами КМ України №162 від 11.03.1994, №36 від 16.01.2003 та №461 від 24.06.2016. 
Встановлено, що ОСОБА_1 з 11.04.1984 по 22.03.1990 та з 02.04.1990 по 21.08.1992 працював електрозварником ручного зварювання, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача та іншими документами, які містяться в матеріалах справи. 
Щодо проведення атестації робочого місця позивача, суд враховує наступне. 
З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, наказом Міністерства праці та соціальної політики №383 від 18.11.2005р. затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. 
Відповідно до п.3 цього Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992р.. 
За змістом п.4.1-4.5 наведеного Порядку, зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992р. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992р., відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації. 
Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. 
Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника. 
У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997р. (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років, з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. 
Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997р., у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992р., п`ятирічний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5-ти років, з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. 
Якщо ж атестація з 21.08.1992р. не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997р., право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992р. включно, тобто, до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997р., право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось. 
Згідно п.10 Порядку, застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. наказом Міністерства праці та соціальної політики №383 від 18.11.2005р., для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМ України №637 від 12.08.1993р.. 
Відповідно до п.1 Порядку проведення атестації робочих місць, затв. постановою КМ України №442 від 01.08.1992р., атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. 
Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ (п.8 цього Порядку). 
Згідно з п.9 вказаного Порядку, перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. 
Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку. 
Таким чином, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах незалежно від віку є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. 
Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. 
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, затв. постановою КМ України №442 від 01.08.1992р., не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць. 
Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2. 
Тому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. 
Таким чином, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. 
Окрім цього, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку проведення атестації робочих місць, затв. постановою КМ України №442 від 01.08.1992р., строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові від 19.02.2020р. у справі №520/15025/16-а. 
На підставі встановлених у справі фактичних обставин справи та наведеного правового регулювання суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач безпідставно не зарахував позивачу періоди його роботи з 11.04.1984 по 22.03.1990 та з 02.04.1990 по 21.08.1992 - до стажу роботи за Списком №2, а також  періоди роботи позивача з 07.08.1981 по 01.10.1981, з 11.11.1981 по 10.11.1983, з 21.04.2001 по 01.06.2001, з 01.01.2004 по 08.04.2004, з 01.07.2004 по 31.12.2006 - до загального страхового стажу та прийняв протиправне рішення, оформлене листом від 18.06.2021 №0900-0208-8/21439, про відмову у призначенні позивачу спірної пенсії. 
Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про безпідставність доводів апелянта (відповідача) та правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2. 
У зв`язку із цим суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18.06.2021 №0900-0208-8/21439 щодо відмови у призначенні позивачу за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, а тому таке підлягає визнанню протиправним та скасуванню. 
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у межах спірних правовідносин належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні суду. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд - 

                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року в адміністративній справі №300/8332/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Н. В. Ільчишин