Постанова
Іменем  України
24 травня 2023 року
м. Київ
справа № 299/2931/17
провадження № 61-20913св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області,
третя особа - Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на   рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від  24   жовтня 2017 року в складі судді Левка Т. Ю. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року в складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Кожух О. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління державної фіскальної служби у  Закарпатській області та просила зняти арешт із автомобіля марки Mercedes-Benz GL, 550 4 МАТІС, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, конфіскованого на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 липня 2017 року (ВП № НОМЕР_4) та повернути їй цей автомобіль.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником автомобіля марки Mercedes-Benz GL, 550 4 МАТІС,реєстраційний номер НОМЕР_1 . У лютому 2015 року вона передала автомобіль в користування сину ОСОБА_2 .
Вироком Виноградівського районного суду від 25 травня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 201 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням статей 75, 76 КК України. Цим же вироком конфісковано в дохід держави належний їй автомобіль.
Їй невідомо, яким чином автомобіль опинився у ОСОБА_3 , тобто без її дозволу та поза її волею, автомобіль був переданий іншій особі, що свідчить про протиправне заволодіння майном ОСОБА_3 .
За таких обставин просила захистити її право власності та задовольнити позов.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24  жовтня 2017 року позов задоволено.
Знято арешт з автомобіля марки Mercedes-Benz GL, 550 4 МАТІС, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, конфіскованого на  підставі виконавчого листа № 299/350/16-к, виданого Виноградівським районним судомЗакарпатської області 04 липня 2017 року.
Повернуто ОСОБА_1 автомобіль марки Mercedes-Benz GL, 550 4 МАТІС, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, № кузова шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .
Суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтовані та  підлягають задоволенню.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року апеляційні скарги Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області та Прокуратури Закарпатської області задоволено частково. 
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської областівід 24  жовтня 2017  року в частині зняття арешту з автомобіля марки Mercedes-Benz GL, 550  4 МАТІС, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, конфіскованого на підставі виконавчого листа № 299/350/16-к, виданого Виноградівським районним судом Закарпатської області 04 липня 2017 року, скасовано й в задоволенні цієї вимоги відмовлено. 
В іншій частині рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2017 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріали справи не  містять доказів, що позивач, як власник конфіскованого автомобіля, знала про його незаконне використання ОСОБА_3 . 
Разом з тим обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зняття арешту й повернення автомобіля за правилами, передбаченими статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», не можна визнати належним, оскільки арешт на автомобіль накладено не в межах виконавчого провадження. Належним способом захисту порушеного права позивача в  даному випадку є повернення їй автомобіля на підставі статті 100 КПК України.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2021 року виконуючий обов`язки керівника Закарпатської обласної прокуратури надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24  жовтня 2017 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09  листопада 2021 року скасувати й закрити провадження у справі. 
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у  постановах Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 335/12096/15-ц, від 23 травня 2018 року в справі № 569/4374/16-ц, від 07 листопада 2018 року в справі № 296/8586/16-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 399/142/16-ц, від 26 лютого 2020 року в справі № 461/7665/16-ц та від 22 грудня 2021 року в справі № 232/1378/12.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги, що позивач заявила вимоги щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного в межах кримінальної справи, тому такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, вирішуючи спір по суті, суди не врахували, що позивачу було достовірно відомо про використання її транспортного засобу сторонніми особами, у зв`язку з чим безпідставно задовольнили позов.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
21 квітня 2022 року справа № 299/2931/17 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2023 року справу призначено до  судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Позивач є власником автомобіля марки Mercedes-Benz GL, 550 4 МАТІС, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 03 березня 2010 року.
Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25  травня 2017 року відповідача ОСОБА_3 визнано винуватим у  вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 201 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням статей 75, 76 КК України.
Цим же вироком вирішено питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів. Зокрема в порядку статті 100 КПК України конфісковано в  дохід держави автомобіль марки Mercedes-Benz GL, 550 4 МАТІС, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску.
На виконання вироку суду в частині конфіскації майна, 04 липня 2017 року Виноградівським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист № 299/350/16-к.
На підставі цього виконавчого листа постановою головного державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУ юстиції в Закарпатській області від 14 липня 2017 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Щодо юрисдикційності спору
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між  собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів  судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи  іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, відповідним критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Спір у цій справі виник з приводу повернення позивачу автомобіля, конфіскованого на користь держави в межах виконання вироку, ухваленого судом у кримінальному провадженні.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.
Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України).
Згідно з частиною дев`ятою статті 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та  долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. 
При цьому, як зазначено в пункті 1 частини дев`ятою цієї статті, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як  засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У  такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
Частиною одинадцятою статті 100 КПК України встановлено, що в разі якщо власник (законний володілець) грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у пункті 1 частини дев`ятої цієї статті, був встановлений після застосування спеціальної конфіскації та не знав і не міг знати про їх  незаконне використання, він має право вимагати повернення належного йому майна або коштів з державного бюджету, отриманих від реалізації такого майна.
Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили (частина дванадцята статті 100 КПК України).
Отже, КПК України передбачає вирішення за правилами цивільного судочинства спорів про належність речей (грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у пункті 1 частини дев`ятої статті 100 КПК України), що підлягають поверненню власнику (законному володільцю), який був встановлений після застосування спеціальної конфіскації та не знав і не міг знати про незаконне використання такого майна (частини десята та одинадцята статті 100 КПК України).
Такий висновок зроблений у пункті 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 751/1921/17.
У цій справі встановлено, що позивач є власником транспортного засобу, на який було накладено арешт у кримінальній справі.
Кримінальне провадження завершено ухваленням вироку. Арештований транспортний засіб у порядку статті 100 КПК України конфісковано в дохід держави. Позивач не є підозрюваним, обвинуваченим чи цивільним позивачем у вказаному кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, суди обґрунтовано вважали, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства й доводи касаційної скарги цього не спростовують.
Щодо суті спору
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на  захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не  інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на  власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Належним відповідачем є особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на  майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи  стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у  встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.
За правилами частини третьої статті 535 КПК України у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.
У справі, що переглядається, предметом позову є автомобіль, конфіскований в дохід держави за виконавчим листом у межах кримінального провадження.
Тобто, держава, на користь якої конфісковано спірне майно, повинна бути залучена в якості співвідповідача в цій справі.
Представництво в суді законних інтересів держави здійснює, зокрема прокурор (стаття 23 Закону України «Про прокуратуру»).
У статті 2 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на прокуратуру покладаються, зокрема функції підтримання державного обвинувачення в  судіта нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у  кримінальних справах.
Отже, прокурор, як особа, що підтримує державне обвинувачення, наділена певними процесуальними повноваженнями і  на  стадії виконання вироку суду.
Установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. 
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову.
Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц.
Вирішуючи спір, суди наведеного не врахували, не звернули уваги, що позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів, внаслідок чого зробили помилковий висновок про задоволення позову.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу  задовольнити частково, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову з підстав неналежного складу відповідачів.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24   жовтня 2017 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09  листопада 2021 року скасувати й ухвалити нове рішення.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління державної фіскальної служби у Закарпатській області, третя особа - Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у  Закарпатській області, про зняття арешту з майна та  його повернення.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її  прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов