ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12473/19                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 квітня 2023 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ-ЛТД» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ-ЛТД» до Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ-ЛТД» звернулося з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати незаконним та скасувати рішення відповідача вих. № 124182/10/26-15-55-05 від 14.12.2018;
-          зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби в місті Києві внести до інформаційних баз даних ДФС України податкову інформацію з поданої у письмовій формі податкової декларації ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць листопад 2018 року з додатками 2, 3, 4, 5 та доповнень до неї.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що подана позивачем податкова звітність - податкова декларація за листопад 2018 року містить всі необхідні реквізити, які передбачені пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, а у податкового органу відсутні повноваження щодо перевірки наявності та чинності рішення про його реєстрацію як платника податку на додану вартість, як передумови для прийняття податкової звітності. Також позивач посилається на неправомірність застосування відповідачами положень пункту 49.15 статті 49 ПК України, втручання контролюючого органу в діяльність іншого відповідача.
У відзиві відповідачем зазначено про правомірність прийнятого ним рішення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги за своїм змістом аналогічні доводам позовної заяви.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ-ЛТД» як юридична особа зареєстроване 06.06.2005 (номер запису: 1 070 102 0000 009384), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 33546858). З 13.06.2005 зареєстрований платником податку на додану вартість (свідоцтво № 100342672).
Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ-ЛТД» здійснює господарську діяльність з ввезення в Україну та реалізації на її території електричного обладнання (зокрема, освітлювальних приладів, ламп тощо під торговельними марками «ELECTRUM» та «ELM»), бере участь у спеціалізованих виставках та ярмарках, впроваджує новітні технології.
13.12.2018 ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» на паперових аркушах подано до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2018 з додатками 2, 3, 4, 5 та викладенням доповнення до податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період листопад 2018 (включно з додатками) відповідно до абзацу 2 пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу України у формі листа від 13.12.2018 вих. №165.
Листом від 14.12.2018 за вих. №124182/10/26-55-05 Головне управління ДФС у м. Києві за підписом уповноваженої особи - начальника ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві Корнієвською О.М. відмовлено ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» у прийнятті звітності, а також зазначено, що за результатами перевірки наявності та достовірності обов`язкових реквізитів (п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України) податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2018 року, яка була подана 13.12.2018, вважається неподаною у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, в саме: відповідно до пункту 184.6 статті 184 Податкового кодексу України, у разі анулювання реєстрації особи як платника податку, останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації. При цьому, свідоцтво платника ПДВ ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» за ІПН 335468526557 анульоване 25.05.2016.
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до суду. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано роз`яснень щодо подання податкової звітності платником податків, якому анульовано свідоцтво, а тому така декларація не може бути визнана прийнятою. Позивачем порушено порядок подання податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2018 року, оскільки останнім порушено порядок її направлення, а саме: особисто у паперовій формі, замість електронної форми, що є також підставою для визнання її неприйнятою.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (у редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Згідно пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.
Відповідно до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Згідно пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VІІІ (набрав чинності 01 січня 2015 року) були внесені зміни до ПК України, зокрема п. 49.4 доповнено абз. 2 такого змісту: «Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством».
Аналогічно п. 2 розд. ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23 вересня 2014 року № 966, що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за №1267/26044 та діяв до 01 лютого 2016 року, передбачено, що декларація та додатки до неї, а також інша податкова звітність з податку на додану вартість, зазначена у пункті 8 розділу І цього Порядку, подаються до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податку, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством
Наведені норми права встановлюють інші, спеціальні вимоги, щодо подачі податкової декларації з податку на додану вартість, яка має бути подана виключно в електронній формі. Отже, у даному конкретному випадку норма п. 49.3 статті 49 ПК України застосуванню не підлягає, а у платника податку відповідно відсутнє право подачі декларації з податку на додану вартість у паперовому вигляді.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подача податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період листопад 2018 року в електронному вигляді є обов`язком позивача.
Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису (дана правова норма набрала чинності 1 січня 2015 року згідно Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та кореспондується із Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 (чинний із 1 лютого 2016 року)).
Отже, ключовою відмінністю податкової звітності з податку на додану вартість, починаючи з 1 січня 2015 року, стало покладення на платника податків обов`язку щодо її подання засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб, що забезпечувало належне функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість, та упереджувало випадки безпідставного відшкодування податку на додану вартість в автоматичному режимі.
Тобто, наведений імперативний припис передбачає обов`язок платника податку на додану вартість подавати звітність з цього податку лише в електронній формі.
Єдине виключення з цього правила закріплене в абзаці 3 пункту 49.4 статті 49 ПК України (яким передбачено, що у разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 цієї статті.
Інших виключень з правила, встановленого пунктом 49.4 статті 49 ПК України, законодавець не передбачив.
Аналогічна правова пропозиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018  (справа № 810/2468/17), від 11.12.2018  (справа № 810/1711/17), від 21.05.2019 (справа № 826/28016/15).
Натомість, матеріали справи не містять в собі доказів розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку відповідного договору про визнання електронних документів, який укладений ТОВ «Нікея-ЛТД» з контролюючим органом.
Отже, наявність діючого договору про визнання електронних документів позбавляє платника податків можливості подавати податкову звітність у паперовому вигляді.
Тобто позивач був зобов`язаний подавати звітність з податку на додану вартість, шляхом подання відповідної декларації в електронній формі, що у свою чергу виключає будь-яку можливість зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати звітність у формі, не встановленій положеннями ПК України, навіть враховуючи те, що в межах адміністративної справи №826/15293/16 скасовано підставу, яка безпосереднього слугувала для відмови у прийнятті податкової звітності - податкової декларації за листопад 2018 року.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві внести до інформаційних баз даних ДФС України податкову інформацію з поданої у письмовій формі податкової декларації ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць листопад 2018 року з додатками 2, 3, 4, 5 та доповнень до неї.
Відповідно до п. 49.8 статті 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Нормами п. 49.9 статті 49 цього Кодексу визначено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
Отже, обов`язок зареєструвати податкову декларацією платника податку виникає у контролюючого органу за умови дотримання таким платником податку вимог статті 49 ПК України, якою, зокрема, визначено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно, встановивши, що податкову декларацію подано не передбаченим законом способом, у податкового органу не виникає обов`язку з її реєстрації, а отже і прийняття такої декларації.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2020 року у справі №810/101/16, у якій Верховний Суд зауважив, що не подання декларації у належний спосіб унеможливлює відображення визначених нею відомостей в податковій звітності в базах податкового органу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подання податкової декларації до податкового органу на паперових носіях вказує на недотримання ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» форми подання податкової декларації з ПДВ за листопад 2018 року.
Водночас, відмова контролюючого органу у прийнятті цієї податкової звітності пов`язана із тим, що свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Нікея-ЛТД» за ІПН 335468526557 було анульоване 25 травня 2016 року, що на думку відповідача, унеможливлює подачу позивачем податкової звітності з ПДВ.
За змістом підпункту 1 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.
Відповідно до пункту 184.1 статті 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.
За пунктом 184.5 статті 184 Кодексу з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних.
Відповідно до пункту 184.6 статті 184 Податкового кодексу України у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.
Згідно пункту 5.10 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 листопада 2014 року №1130, рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу може бути оскаржене в адміністративному порядку відповідно до вимог статті 56 Кодексу або до суду.
Рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності такого рішення актам законодавства, а також у разі скасування судових рішень чи записів у Єдиному державному реєстрі, на підставі яких було прийняте рішення про анулювання реєстрації.
Підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за самостійним рішенням контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ.
У разі скасування рішення про анулювання реєстрації, якщо інше не визначено судовим рішенням, контролюючий орган вносить до Реєстру запис про реєстрацію платника ПДВ із урахуванням таких особливостей:
1)          якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації в особи відсутня наступна (повторна) реєстрація, дата реєстрації платником ПДВ не змінюється;
2)          якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації особа зареєстрована платником ПДВ повторно, дата реєстрації платником ПДВ відповідає даті попередньої реєстрації платником ПДВ;
3)          якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації особа зареєстрована як платник єдиного податку, умова сплати якого не передбачає сплати податку на додану вартість, дата реєстрації платником ПДВ не змінюється, дата анулювання реєстрації відповідає даті, що передує дню переходу особи до застосування відповідної ставки єдиного податку, а причина анулювання - підпункту "в" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу. Анулювання реєстрації проводиться за заявою про анулювання реєстрації платника ПДВ або за рішенням контролюючого органу;
4)          якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації в особи є анульованою наступна (повторна) реєстрація, дата реєстрації платником ПДВ відповідає даті попередньої реєстрації платником ПДВ, а дата та причина анулювання реєстрації - даті та причині анулювання повторної реєстрації.
Отже, якщо контролюючим органом особі анульовано реєстрацію платника ПДВ, то така особа втрачає всі права і обов`язки платника ПДВ.
Якщо у подальшому за рішенням судового органу, яке набрало законної сили, відбувається поновлення реєстрації особи платником ПДВ, то дата реєстрації такої особи платником ПДВ не змінюється.
Колегією суддів встановлено, що рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість було оскаржене ТОВ «Нікея-ЛТД» у судовому порядку.
Так, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року у справі №826/15293/16 за позовом ТОВ «Нікея-ЛТД» до ДФС України, ДФС у м. Києві, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, Уповноваженої Верховної Ради України Денисової Л.Л. зокрема про визнання незаконним та скасування рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві № 485/26-55-12-05 від 25 травня 2016 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Нікея-ЛТД» - скасовано, позовні вимоги задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 25 травня 2016 року № 485/26-55-12-05 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД».
Починаючи з дати анулювання реєстрації особи платником ПДВ до дати відновлення такої реєстрації на підставі прийнятого судовим органом рішення, яке набрало законної сили, особа не зобов`язана складати податкові накладні та не має права на формування податкового кредиту і отримання бюджетного відшкодування ПДВ. Крім того, така особа не подає податкову звітність з ПДВ за цей період.
Після набрання законної сили судовим рішенням про визнання протиправним рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідне рішення податкового органу вважається протиправним з моменту його прийняття.
Таке рішення податкового органу не може створювати будь-яких правових наслідків для платника податку. Протиправно анульоване свідоцтво платника податку на додану вартість слід вважати чинним протягом усього часу від моменту його видачі, у тому числі в період від дати прийняття контролюючим органом рішення про анулювання такого свідоцтва до набрання чинності відповідним рішенням суду.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року у справі №804/6726/16.
У зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №826/15293/16, відновлено реєстрацію ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» як платника ПДВ та, як наслідок, право подавати звітність з ПДВ.
Разом із тим, станом на час прийняття відповідачами рішення про відмову у прийнятті податкової звітності (14.12.2018) - податкової декларації за листопад 2018 року, яка була подана 13.12.2018 рішення в адміністративній справі № 826/15293/16 не набрало законної сили, а тому стверджувати, що останні діяли станом на час прийняття такого рішення не в порядок та не в спосіб встановлений законом не вбачається за можливе.
У постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року по справі №804/6726/16 зазначено, що протиправно анульоване свідоцтво платника податку на додану вартість слід вважати чинним протягом усього часу від моменту його видачі, у тому числі в період від дати прийняття контролюючим органом рішення про анулювання такого свідоцтва до набрання чинності відповідним рішенням суду. Після набрання законної сили рішенням про задоволення позовних вимог та визнання протиправним рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідне рішення податкового органу вважається протиправним з моменту його прийняття. Таке рішення податкового органу не може створювати будь-яких правових наслідків для платника податку.
Водночас, у постанові від 30 січня 2019 року у справі №826/3793/17 Верховний Суд проаналізував аналогічні розглядуваним правовідносини та зауважив, що чинність анулювання реєстрації ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» як платника податку згідно рішення від 25 червня 2016 року №485/26-55-12-05 станом на час прийняття спірного рішення про відмову у прийнятті податкової декларації ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» з ПДВ за липень 2016 року унеможливлює прийняття поданої ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» у серпні 2016 року податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2016 року, відтак судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про те, що у спірних правовідносинах ДПІ діяла відповідно до вимог чинного законодавства, у межах своєї компетенції та без порушень законних прав та інтересів позивача, що унеможливлює задоволення адміністративного позову.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2018 року у справі №810/3508/17, від 18 червня 2019 року у справі №810/1702/18.
Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги твердження позивача про незаконність втручання контролюючим органом в діяльність іншого відповідача, оскільки наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 12.12.2018 № 18141 (розміщений на веб-сайті за посиланням http://kyiv.sfs.gov.ua/dfs-u-regioni/upovnovajeni-osobi/73192.html) Корнієвська О.М. визначена уповноваженою особою ГУ ДФС у м. Києві, зокрема, щодо підписання від імені контролюючого органу письмових повідомлень про відмову у прийнятті податкової звітності.
При цьому, суд не досліджує відповідність податкової декларації за листопад 2018 року всім реквізитам, які передбачені пунктом 48.3 статті 48 ПК України, окрім наведеного вище, оскільки лист Головного управління ДФС у м. Києві від 14.12.2018 за вих. №124182/10/26-55-05 жодних зауважень щодо інших реквізитів не містить.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №826/2318/18.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача. 
Також колегія суддів зауважує, що висловлювання позивача, у позовній заяві та апеляційній скарзі, які викладені у художньо-літературному стилі з використанням метафоричних виразів не мають жодного юридичного значення, а використані виключно з метою наповнення та текстового нагромадження вказаних заяв і є словесною еквілібристикою.
Викладення своєї правової позиції в зазначеній формі свідчить лише про відсутність запасу професійної термінології, а також нездатність до використання всього можливого юридичного спектру висловлювань із дотриманням правил української ділової мови.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ-ЛТД» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21.04.2023.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна