ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 317/1508/23                                 Головуючий в 1 інст. Сакоян Д.І.
Провадження № 33/807/429/23                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12 травня 2023 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шиша А.Б. на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 04.04.2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 10.03.2023 о 14 год. 52 хв., на 513 км автодороги Т0803 у Запорізькому районі Запорізької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen Evasion 1,9 TD, н.з.  НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля проводився у встановленому законодавством порядку за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатор Alcotest Drager 6820, результат позитивний 1,12 проміле. ОСОБА_1 з результатом погодився, від керування автомобілем був відсторонений.
Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а  Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник  ОСОБА_1  – адвокат Шиш А.Б. вважає постанову суду першої інстанції незаконною та такою, яка підлягає скасуванню. 
В обґрунтування скарги апелянт вказує, що у постанові суду першої інстанції відсутнє належне обґрунтування висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , що на думку захисту не надає можливості стверджувати про законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення. 
Вказує, що після складання документів ОСОБА_1 о 16 годині 35 хвилин 10.03.2023 року співробітниками ВСП було направлено на огляд на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я, де о 16 годині 45 хвилин (тобто до спливу двох годин з моменту встановлення підставі для огляду) було проведено огляд на стан сп`яніння та встановлено відсутність у ОСОБА_1 стану сп`яніння. 
Вказані обставини ставлять під сумнів факт перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння на момент проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу. 
Крім того, вказує, що матеріали справи не містять доказів керування автомобілем саме ОСОБА_1 . 
Змістом відеозапису встановлено, що фіксація огляду починається з 14 годині 58 хвилин, з моменту, коли ОСОБА_1 стояв на проїзній частині дороги біля патрульного автомобіля, і поліцейський пропонує останньому пройти огляд на стан сп`яніння. 
Також наголошує, що з акту огляду вбачається, що огляд здійснювався працівником поліції ОСОБА_2 . Однак, огляд фактично було здійснено працівником поліції ОСОБА_3 . 
Вважає, що акт огляд та результати огляд містять недостовірну інформацію та є недопустимими доказами. 
Під час події ОСОБА_1 в порушенні вимог КУпАП не було роз`яснено права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Просить апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника ОСОБА_1 - адвоката Шиша А.Б., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
Проте, вимоги п.2.9а ПДР України  ОСОБА_1 дотримано не було.
Винуватість  ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9а ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №409106 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 10.03.2023 о 14 год. 52 хв., на 513 км автодороги Т0803 у Запорізькому районі Запорізької області керував транспортним засобом «Citroen Evasion» 1,9 TD, н.з.  НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля проводився у встановленому законодавством порядку за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатор Alcotest Drager 6820, результат позитивний 1,12 проміле. ОСОБА_1 з результатом погодився, від керування автомобілем був відсторонений. Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а  Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказане обвинувачення підтверджується даними які містяться:
- у роздруківці з приладу «Драгер 6820» (а.с.3), якою встановлено, що ОСОБА_1 під час події пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля. Результат позивний (1,12 проміле); 
- в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), яким встановлено, що водій ОСОБА_1 мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Огляд проводився за допомогою «Драгер 6820». Результат позитивний (1,12 проміле); 
- на оптичному носії інформації у вигляді СД-диску (а.с.7), який містить відеозаписи з місця події та з яких вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України. 
Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини. 
Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є необґрунтованими, виходячи з наступного. 
Зокрема, доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів здійснення керування транспортним засобом. 
Змістом відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 на місці події не заперечував керування транспортним засобом. Навпаки ОСОБА_1 під час спілкування з представником ВСП, який зробив йому зауваження за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, жодних заперечень не висловлює, а коли він спілкувався за працівниками поліції стверджував, що він вже в цей день проїжджав цей самий пост і його не зупиняли. 
Отже, апеляційний суд вважає, що аналіз вищевказаних обставин дає підстави для єдиного висновку, що ОСОБА_1 був водієм автомобіля під час події, а тому є суб`єктом за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Апеляційний суд також відхиляє доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не перебував в стані сп`яніння з посиланням на документи закладу охорони здоров`я. 
Так, змістом дослідженого відеозапису встановлено, що водій ОСОБА_1 вказує, що напередодні події вживав алкогольні напої. Працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Під час проходження огляду, прилад «Драгер» показав 1,12 проміле. ОСОБА_1 запитував у працівника поліції, як можна вирішити вказану ситуацію без протоколу. На пропозицію працівника поліції проїхати до медичного закладу для проходження вищезазначеного огляду, водій ОСОБА_1 відмовився. 
Апеляційний суд не приймає докази сторони захисту, а саме акт медичного огляду та висновок КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, відповідно якого ОСОБА_1 пройшов медичний огляд за направленням ВСП, де встановлено, що він не перебуває в стані алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до п. 9 Розділу II Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Тобто, ОСОБА_1 повинен був пройти медичний огляд у присутності поліцейського протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. У відповідності з п. 22 Розділу III Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ N 1452/735 від 09.11.2015 р., висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Всупереч наведеному, ОСОБА_1 пройшов огляд за відсутності поліцейських, що не передбачено КУпАП і відомчою інструкцією МВС України.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії ОСОБА_1 містять склад інкримінованого адміністративного правопорушення. 
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.
Дії, вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.
Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.
Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.
З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 , є законною, обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шиша А.Б., залишити без задоволення.
Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 4 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                        В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 317/1508/23