П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 540/3228/21	
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
                                                                                          Дата і місце ухвалення 24.01.2023р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Федусика А.Г,
                                        Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної митної служби України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 року по справі № 540/3228/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Одеської митниці ДФС, Одеської митниці Держмитслужби, Державної митної служби України про визнання дій протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Голови Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби №840-о від 02.06.2021р. про звільнення ОСОБА_1 ; поновити його на посаді начальника митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС; стягнути з Державної фіскальної служби України, нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за період з 03.06.2021р. по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі; зобов`язати Державну фіскальну службу України та Державну митну службу України вчинити дії щодо вжиття заходів щодо призначення (переведення) його на рівнозначну посаду до органів Державної фіскальної служби України та Державної митної служби України.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2022 року, було визнано протиправним та скасовано наказ Голови Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби №840-о від 02.06.2021р. про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС Державної фіскальної служби України. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 03.06.2021р. по 23.11.2021 року в сумі 72 489,60 грн. з вирахуванням податків та зборів.
Крім того вказаними судовими рішеннями було зобов`язано Державну митну службу України вчинити дії щодо призначення (переведення) ОСОБА_1 на рівнозначну посаду до органів Державної митної служби України з урахуванням висновків суду у цій справі.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС Державної фіскальної служби України. 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1  заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 120383,66 грн. (дванадцять тисяч триста вісімдесят три грн, 66 коп.) з утриманням податків та зборів. 
17.01.2023 року до одеського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні по справі №420/3228/21.
В обґрунтування поданої заяви позивач посилався на те, що за наслідками розгляду виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 року № 540/3228/21 Державною казначейською службою України встановлено, що даний виконавчий лист не виконано за рахунок боржника, у зв`язку із відсутністю у Державної фіскальної служби України відповідних бюджетних призначень, згідно листа №5-11- 11/12893 від 20.09.2022 р.
Позивач вказав на те, що Державна фіскальна служба України, яка є боржником у даній справі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» була реорганізована  шляхом поділу у Державну митну службу України. 
Також позивач вказав на те, що у разі заміни судом сторони виконавчого провадження по справі №540/3228/21, стягнення коштів буде здійснюватися в межах видатків Державної митної служби України (0419, м. Київ, вул. Дегтярівська 11-Г, ЄДРПОУ 43115923), однак, до такої заміни зазначені кошти отримати не можливо, про що повідомлено у листі Державної казначейської служби України №5-11-11/12893 від 20.09.2022 р.
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтею 379 КАС України, позивач просив замінити боржника у виконавчому листі № 540/3228/21 від 27 червня 2022 року про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчисленого судом 1-ої інстанції у сумі 72 489,6 грн., (сімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят дев`ять грн. 60 коп) а саме: Державну фіскальну службу України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ЄДРПОУ 39292197) на її правонаступника –Державну митну службу України (0419, м. Київ, вул. Дегтярівська 11-Г, ЄДРПОУ 43115923).
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 року задоволено заяву позивача про заміну сторони у виконавчому провадженні по справі №540/3228/21. Замінено в адміністративній справі №540/3228/21 боржника з виконання виконавчого листа з Державної фіскальної служби України (ідентифікаційний код 39292197) на правонаступника Державну митну службу України (ідентифікаційний код 43115923).
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції, Державна митна служба України подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушенням судом норм процесуального права.
В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (далі - Постанова № 1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.
Апелянт звернув увагу на те, що предметом розгляду даної справи є поновлення на посаді, стягнення певної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто вбачається, що спір не стосується реалізації державної митної політики та державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства, а стосується відповідальності юридичної особи - ДФС за прийняття неправомірного наказу.
Апелянт вказав на те, що Державна фіскальна служба України не припинена, а згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ДФС України  перебуває в стані припинення.
Також апелянт посилався на те, що у разі якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень. Однак, якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень.
На переконання Державної митної служби України, спір у цій справі виник у відносинах публічної служби і стосується стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а у такому випадку заміна Державної фіскальної служби України як відповідача може мати місце виключно у випадку фактичного її вибуття унаслідок припинення.
З огляду на те, що Державна фіскальна служба України не припинена як юридична особа, апелянт вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для заміни боржника у виконавчих листах по справі № 540/3228/21 з Державної фіскальної служби України на Державну митну службу України.
На підставі викладеного апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 52 КАС України встановлено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно частини 1 статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Частиною 4 цієї статті визначено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами ч. 5 ст. 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво) можлива на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №2а/0612/649/11, від 03.05.2018 у справі №2-а-1864/10, від 13.12.2018 у справі №2-а-1710/11, від 29.01.2020 у справі №815/1303/17, і Суд не вбачає підстав для відступу від неї.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.10.2019 ркоу у справі №812/1408/16 зазначив таке:
«Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року (справа № 524/4478/17), від 20 лютого 2019 року (справа № 826/16659/15).
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 2а-23895/09/1270.
При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень».
Аналіз правових норм, які регулюють питання заміни сторони, дає підстави для висновку про те, що підставами для заміни сторони або сторони виконавчого провадження - суб`єкта владних повноважень правонаступником є або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. 
При цьому, під час розгляду вказаного питання підлягають дослідженню докази, які підтверджують факт вибуття сторони, а також підстави для правонаступництва відповідної особи.
Таким чином, у межах розгляду даної справи, для вирішення питання щодо наявності підстав для заміни сторони виконавчого провадження, визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта - ДФС України, або переходу її функцій (адміністративної компетенції), з яких виник спір, до Державної митної служби України.
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що правонаступництво між Державною фіскальною службою України і Державною митною службою України випливає з постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №  1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 1217-р.
Також суд першої інстанції посилався на те, що згідно листа № 5-11-11/12893 від 20.09.2022 року ДКС України зазначені кошти отримати не можливо без зміни боржника у виконавчому листі, та не можливо сплатити платки а збори (ЄСВ, військовий збір, податок з фізичних осіб).
Судом з пояснень представника відповідача встановлено, що позивача поновлено в територіальному підрозділі ДМСУ, де він зараз і працює.
Відтак, з урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення заяви про заміну боржника, у порядку функціонального правонаступництва.
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне:
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.
Установлено, що ДФС України продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 р. № 1217-р «Питання Державної митної служби» Кабінет Міністрів України погодився з  пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 8 грудня 2019 р. Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 “Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України” (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 затверджено Положення про Державну митну службу України, відповідно до якого Державна митна служба України (Держмитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів.
Держмитслужба реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858  «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» були утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1. Також були реорганізовані деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2.
Пунктом 3 вказаної постанови КМУ було установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.
Як установлено судом апеляційної інстанції, 17.05.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про внесення рішення засновників (учасників) Державної фіскальної служби України щодо припинення її  як юридичної особи в результаті реорганізації.
В свою чергу, станом на момент розгляду даної справи запис про припинення Державної фіскальної служби України у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній.
Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №  1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року №1217-р свідчать про компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво Державної митної служби України, тобто про перехід до Державної митної служби України функцій ДФС України у сфері реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
Однак, в даному випадку спір між сторонами у справі № 540/3228/21 виник з приводу звільнення позивача з публічної служби та вирішення у зв`язку з цим питання щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03.06.2021р. по 23.11.2021 року в сумі 72 489,60 грн. з вирахуванням податків та зборів, на підставі чого Одеським окружним адміністративним судом і був виданий виконавчий лист від 27.06.2022 року № 540/3228/21.
Отже, спір у цій справі є трудовим спором, виник у відносинах публічної служби і стосувався, зокрема, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Таким чином, обов`язок боржника, що випливає з рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2021  року у справі № 540/3228/21, не стосується публічно-владних функцій у сфері реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи чи інших функцій, що були передані Державній митній службі України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року №  1217-р.
У такому випадку заміна Державної фіскальної служби України як боржника за вказаним рішенням може мати місце виключно у випадку фактичного її вибуття унаслідок припинення.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11  лютого 2021  року у справі №  826/9815/18 та від 26  травня 2022  року у справі №  807/3591/14.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Враховуючи, що зобов`язання, що випливає з рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року у справі № 540/3228/21, не стосується публічно-владних функцій, що були передані Державній митній службі України, і на момент вирішення як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції питання про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 540/3228/21 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення Державної фіскальної служби України внесений не був, колегія суддів приходить до висновку про відсутність фактичних та правових підстав для заміни в даному випадку сторони виконавчого провадження з Державної фіскальної служби України на Державну митну службу України, що не враховано судом першої інстанції.
В свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що у листі від 20.09.2022 року № 5-11-11/12893 Державна казначейська служба України, дійсно, повідомила позивача про невиконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду по справі № 540/3228/21 через відсутність відповідних бюджетних призначень боржника. Однак, при цьому, Державна казначейська служба України також повідомила позивача про те, що відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, у разі неможливості виконати судове рішення протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у п. 6 цього порядку, таке рішення виконується за бюджетною програмою "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою". Також повідомлено, що безспірне списання коштів здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень до органів Казначейства. У листі зазначено, що розглядуваний виконавчий лист відноситься до другої черги погашення заборгованості за рахунок коштів бюджетної програми та буде виконаний у порядку черговості.
Таким чином, в даному випадку пред`явлений до виконання позивачем виконавчий лист підлягає виконанню органами Державної казначейської служби у порядку черговості. 
Згідно ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
На підставі вище викладеного, зважаючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 року та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2023 року Державній митній службі України було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 року  до ухвалення апеляційним судом рішення у справі № 540/3228/21.
З огляду на зазначене колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України (код ЄДРПОУ 43115923, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г) до спеціального фонду Державного бюджету України несплачений судовий збір у розмірі 2684 грн.
Керуючись ст.ст.52, 241, 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 379 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної митної служби України задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 року скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 540/3228/21 за позовом ОСОБА_1  до Державної фіскальної служби України, Одеської митниці ДФС, Одеської митниці Держмитслужби, Державної митної служби України про визнання дій протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України (код ЄДРПОУ 43115923, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г) до спеціального фонду Державного бюджету України несплачений судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. на рахунок:Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       А.В. Бойко 
Суддя:                                                                                           А.Г. Федусик
          Суддя:                                                                                          О.А. Шевчук