Справа № 463/2517/22                                Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л. 
Провадження № 22-ц/811/2898/22                Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       05 квітня 2023 року                                                                м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 18 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

       В квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання.
       Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання повернуто позивачу.
       Дану ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу. 
Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки судом порушено вимоги процесуального права.
Не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки покликання суду в ухвалі на те, що відповідачі не приймали участі у розгляді справи 463/3808/14-ц і у них відсутні вказані судові рішення є безпідставними. Вони були відповідачами у вказаній справі, та окрім того, вказані рішення є загально доступними в ЄДРСР.
Вказує, що Личаківський районний суд м.Львова розглядав цивільні справи за його позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, а тому суд неодноразово надсилав відповідачам вкзазані додатки.
Зазначає, що ч.9 ст. 83 ЦПК України надає право позивачу не надавати докази у разі наявності таких доказів у інших учасників справи.
Просить ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 18 травня 2022 року скасувати та направити справу до районного суду для вирішення питання, щодо відкриття провадження у справі.
       Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
       Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6 ( повернення заяви позивачеві(заявникові)), 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
       Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
       Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Позиція Апеляційного суду.
       Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Повертаючи позовну заяву позивачу районний суд виходив з того, що позивачем при зверненні до суду з позовом не було дотримано вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України, у встановлений законом строк ним не було усунуто недоліки, допущені при поданні позовної заяви.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції..
Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 4 квітня 2008 року пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за квітень 2021 року в розмірі 11250 гривень; про солідарне стягнення з відповідачів на його користь судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2500 гривень. 
       Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26 квітня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено судом без руху у зв`язку з невідповідністю такої вимогам ч. 1 ст. 177 ЦПК України; повідомлено ОСОБА_1 про необхідність виправити недоліки позовної заяви, а саме: надати копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів; надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали. При цьому даною ухвалою позивача було попереджено, що у випадку не усунення зазначених недоліків позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.
       На виконання вказаної ухвали ОСОБА_1 17 травня 2022 року подав до суду заяву, якою надав копії протоколу щодо присвоєння йому групи інвалідності відповідно до кількості відповідачів. Копій інших документів, долучених до позовної заяви відповідно до кількості відповідачів не надав. Зазначив, що на його думку покликання в ухвалі суду на те, що відповідачі не приймали участі у судовому розгляді цивільної справи від 7 жовтня 2014 року у справі №463/3808/14-ц і у них відсутні вказані судові рішення є безпідставними, оскільки вони були відповідачами у вказаній справі, та відтак копії відповідного судового рішення мали бути надіслані їм судом, окрім цього вказані рішення є загально доступними в ЄДРСР. При цьому зазначає, що в ухвалі не міститься покликання на те, що Личаківський районний суд м. Львова вище вказанні рішення суду відповідачам не направляв, а також що відповідачі вправі звернутися до суду про отримання копій даних рішень. Також вважає безпідставним покликання в ухвалі суду на те, що копія договору кредиту №22/2008 ЛФ від 4 квітня 2008 року укладеного між Львівською філією КС «Либідь» та членом даної спілки ОСОБА_2 відсутня у відповідачів, оскільки особа, яка укладає будь-який договір повинна і отримує свій екземпляр договору, а в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не вказано про те, що відповідачі під час укладання кредитного договору не було надано, як стороні, копії такого договору. Щодо копії довідки про присвоєння йому групи інвалідності зазначає, що така подана ним лише для суду з метою підтвердження мого звільнення від сплати судового збору і така не є доказом у справі.        
       Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що суд на стадії перевірки матеріалів справи до відкриття провадження у такій позбавлений можливості перевірити чи отримували відповідачі копії рішень, ухвалених в іншій справі, учасниками якої вони теж були, оскільки обов`язок суду скерувати копію рішення у справі всім учасникам такої, що не були присутні в судовому засіданні, не означає автоматично, що таке було ними дійсно отримано. При цьому хоч учасники справи і мають право звернутися до суду для отримання копії відповідного рішення, однак, як вже зазначалось судом, обов`язок додати до позовної заяви копії всіх документів, що долучаються до такої, на стадії звернення з позовною заявою до суду покладається саме на позивача, а в ЄДРСР такі рішення в загальному доступі викладені не в повному обсязі, а саме без зазначення імен учасників справи, їх даних, адрес, тощо. Щодо покликання позивача на те, що особа, яка укладає будь-який договір повинна і отримує свій екземпляр договору, слід звернути увагу на те, що як вже зазначав суд, договір кредиту №22/2008ЛФ від 4 квітня 2008 року було укладено між Львівською філією КС «Либідь» та членом даної спілки ОСОБА_2 , інші особи зазначені як відповідачі у даній справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сторонами такого не були, а відтак підстав вважати, що останні отримували копію такого договору, у суду немає. Щодо довідки про присвоєння позивачу групи інвалідності то, незалежно від того для підтвердження яких обставин позивачем було долучено копію такої до позовної заяви, позивач згідно з ч. 1 ст. 177 ЦПК України був зобов`язаний додати до позовної заяви копії такої відповідно до кількості відповідачів.
       Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Згідно ч.1 ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
       Проте, відповідно до ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
       Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового забезпечення за договором №22/2008.
       Посилання суду першої інстанції, що договір кредиту №22/2008ЛФ від 4 квітня 2008 року було укладено між Львівською філією КС «Либідь» та членом даної спілки ОСОБА_2 , інші особи зазначені як відповідачі у даній справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сторонами такого не були, а відтак підстав вважати, що останні отримували копію такого договору, у суду немає, колегія суддів вважає безпідставними.
       Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були поручителями ОСОБА_2 за вказаним договором, а тому слід вважати, що копію договору вони отримували.
       Що стосується копій судових рішень від 07.10.2014 року та від 12.02.2015 року, то варто зазначити, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були відповідачами у вказаних справах , відповідно такі обізнані про наявність таких та мають їх копії.
       Окрім цього, апелянтом вірно зазначено, що в провадженні Личаківського районного суду м.Львова вже неодноразово перебували аналогічні судові справи про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання проте за різний період часу, за позовними заявами ОСОБА_1 до відповідачів. Та згідно з цих справ, Личаківський районний суд м.Львова неодноразово надсилав відповідачам аналогічні додатки.
       Відповідно до чч.1, 2 ст.2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
       Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його цивільних прав та обов`язків.
       Ключовими принципами ст.6 конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
       Верховенство права є однією із засад цивільного судочинства (пп.1 ч.3 ст.2 ЦПК).
       У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).
       Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.
       Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).
       Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).
       Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
       Зважаючи на вказане, суд першої інстанції через надто формальний підхід, не дотримав принципів судочинства, встановлених статтею 55 Конституції України, статтями 2, 10 ЦПК України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та дійшов помилкового висновку про залишення позовної заяви без руху та надалі про повернення позовної заяви на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України, оскільки не звернув уваги на те, що докази подані до позовної заяви є наявні у відповідача, на що посилався позивач у позовній заяві, а також додатково у заяві на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху.
       Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи ; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,- 
ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу - задовольнити.
       Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 18 травня 2022 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
        Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       Повний текст постанови складено 05 квітня 2023 року.

Головуючий         Ванівський О.М.

       Судді                 Цяцяк Р.П.

                                                                       Шеремета Н.О.