Номер провадження: 22-ц/813/3785/23 
Справа № 495/978/22
Головуючий у першій інстанції Боярського О.О.,
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В., 
за участю секретаря судового засідання – Сінько А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційні скарги ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат- Царенко О.О.
на рішення Білгород — Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2022 року 
у справі про зменшення розміру аліментів,
учасники справи:
позивач — ОСОБА_1 
відповідачка – ОСОБА_2 

встановив:

У лютому 2022 року  позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, який згодом уточнив та остаточно просив зменшити розмір аліментів, визначених відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2021 року по справі № 495/9838/19 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 гривень щомісяця, починаючи з 05 листопада 2019 року до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 5 000 гривень щомісячно до 1309 гривень, та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1309 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов мотивований зміною сімейного та матеріального стану позивача з часу ухвалення вказаного вище судового рішення про стягнення з нього аліментів, зокрема, що з 24 січня 2022 року позивач був працевлаштований на роботу на посаду продавця - консультанта КП 5220 магазину ФОП “ ОСОБА_4 в м. Білгород — Дністровський, із заробітною платою у розмірі 6000 гривень. 03 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 , яка має від іншого шлюбу малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і цю дитину позивач погодився виховувати та утримувати, оскільки рідний батько дитини відмовляється від сплати аліментів, у зв`язку з чим позивач вказує, що він не має можливості сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень, які стягуються з нього на підставі вказаного вище рішення суду від 01 червня 2021 року. Водночас зазначає, що у 2022 році мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком від 06 до 18 років становить 1309 гривень, і саме в такому розмірі погоджується сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вважає, що вказані ним обставини, якими обґрунтовується позов є підставами для зменшення розміру аліментів відповідно до положень ст. 192 СК України.
Рішенням Білгород — Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зменшено розмір аліментів, що стягнуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2021 року у справі №495/9838/19 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4000,00 гривень щомісяця, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішено питання стосовно судових витрат та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 3 500 гривень.
В решті позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду про часткове задоволення його позову та зазначає, що всі кошти, які він заробив працюючи моряком на судах відповідачка присвоїла собі, на цей час він не працює, і коштів не вистачає, тому сплачувати аліменти на користь відповідачки у розмірі 5 000 гривень він не має можливості, крім того зазначає, що з метою погашення заборгованості по аліментам він оформлював кредити у банківській установі, які необхідно повертати у певні строки, тому просить частково скасувати рішення суду першої інстанції, і ухвалити нове судове рішення, яким стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2744 гривень щомісячно.
Правом на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 не скористалася.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вважає висновок суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 з підстав зазначених у змісті оскаржуваного рішення є помилковим, і не відповідає обставинам справи, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , а також вирішити питання стосовно понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 гривень, з яких: 7 000 гривень, що понесені нею у суді першої інстанції, 5 000 гривень у суді апеляційної інстанції. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у первісній позовній заяві позивач просив змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим рішення, хоча відповідно до ч.3 ст. 181 СК України таке право належить лише одержувачу аліментів; поза увагою суду залишилось те, що в порушення вимог ч. 5 ст. 49 ЦПК України уточнена позовна заява не була надіслана ОСОБА_2 ; суд не звернув уваги на те, що адвокат Шаркевич В.Т. діяв в інтересах позивача без відповідних документів на підтвердження своїх повноважень, при цьому заявляв суду від імені позивача певні клопотання, зокрема, 18 липня 2022 року та 26 липня 2022 року, які були розглянуті судом, і лише 28 липня 2022 року адвокатом Шаркевич В.Т. було подано до суду ордер на підтвердження своїх повноважень, який міститься в матеріалах справи; судом в порушення процесуальних норм ухвалено оскаржуване рішення на стадії підготовчого судового засідання; скаржниця вважає, що позивачем не доведено обставин на які він посилається як на підстави свого позову, і які суд помилково вважав встановленими; водночас скаржниця зазначає, що судом не взято до уваги обставини на які вона вказувала заперечуючи проти позову, а саме стосовно того, що позивач 30 квітня 2021 року на підставі договору дарування набув право власності на 5/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , крім того, позивачем під час вирішення цієї справи у липні 2022 року погашена заборгованість зі сплати аліментів у сумі 107 290, 45 гривень, також відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України наданої суду першої інстанції на виконання ухвали від 18 липня 2022 року, позивач 22 січня 2022 року повернувся з закордону, що на думку скаржниці вказує на те, що він повернувся з чергового рейсу, а вже 24 січня 2022 року перед зверненням до суду з цим позовом формально працевлаштувався на роботу продавцем — консультантом КП 5220 в магазин ФОП ОСОБА_4 , та 31 січня 2022 року був звільнений, тобто позивач працював 8 днів, про що свідчить повідомлення ФОП ОСОБА_4 від 12 травня 2022 року про повернення без виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату в межах ВП №67613471, також судом не взято до уваги одержання позивачем орендної плати від СФГ “Марічка” за надання в оренду останньому земельної частки ( паю).
Правом на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 не скористався.
Сторони у судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає апеляційному перегляду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а апеляційну скаргу відповідачки такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За вимогами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції оскаржується у відповідній частині, але, виходячи із доводів апеляційних скарг сторін предметом апеляційного перегляду справи є оскаржуване рішення суду першої інстанції про зменшення розміру аліментів, і сторони фактично не погоджуються з цим рішенням, і зробленими судом висновками, які вважають ґрунтуються на неправильному застосуванні судом норм матеріального права. 
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду не відповідає виходячи з такого.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів змінився його сімейний стан, оскільки він уклав шлюб з ОСОБА_8 та враховуючи його майновий стан, і те, що він утримує неповнолітню доньку його дружини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи вимоги ст. 180 СК України щодо обов`язку обох батьків утримувати дитину, прийнявши до уваги вікову категорію дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її потреби, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та зменшення аліментів до 4 000 гривень.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає ці висновки помилковими до яких суд дійшов з порушенням норм процесуального права та невірним застосування норм матеріального права з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2021 року по справі № 495/9838/19 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 гривень щомісяця, починаючи з 05 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.6-9). 
Вказаним рішенням суду яке набрало законної сили 18 жовтня 2021 року встановлено, зокрема, що позивач ОСОБА_1 за професією моряк, і працює за фахом, отримує заробіток, що не потребує доказуванню в силу вимог ст. 82 ЦПК України.
На час звернення до суду з цим позовом позивач ОСОБА_1 з 24 січня 2022 року по 31 січня 2022 року був працевлаштований на роботу у магазин ФОП “ ОСОБА_4 в м. Білгород — Дністровський, на посаду продавця - консультанта КП 5220, розмір заробітної плати становив 6000 гривень.
03 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 , яка має від іншого шлюбу малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Доказів на підтвердження спільного проживання позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_5 та її малолітньою донькою матеріали справи не містять. 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 18 серпня 2021 року, позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування від 30 квітня 2021 року належить 5/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .
Станом на 20 липня 2022 року позивачем ОСОБА_1 погашена заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 у розмірі 107 290,45 гривень.
Відповідно до інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду першої інстанції від 18 липня 2022 року, позивач 22 січня 2022 року повернувся з закордону.
Крім того, позивач є орендодавцем і отримує дохід у виді орендної плати від СФГ “Марічка” за надання останньому земельної частки ( паю) в оренду.
Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.     За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України                     від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі    № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 
Отже у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Предметом позову є матеріально – правова вимога позивача до відповідача щодо якої вона просить ухвалити рішення, а підставою – обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Підставами позову ОСОБА_1 є зміна сімейного і матеріального стану останнього, оскільки він одружився з жінкою, яка має малолітню дитину доньку від попереднього шлюбу на утримання якої батько дитини не надає матеріальної допомоги, тому позивач має утримувати також і цю дитину, та відсутність у позивача заробітку, що вважає підставами для зменшення розміру аліментів, що стягується з нього на користь відповідачки на утримання малолітнього сина.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга         статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду про часткове задоволення уточненого позову ОСОБА_1 , і наявність законних підстав для зменшення в даному випадку розміру аліментів, що стягується з позивача на користь відповідачки на утримання їхньої малолітньої дитини сина ОСОБА_7 , на підставі рішення суду від 01 червня 2021 року, оскільки зміна сімейного стану позивача є самостійною, не залежною від зміни його матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів, водночас позивачем не доведено суду обставин щодо погіршення його матеріального стану, тобто його зміни, а обставини на які посилається позивач, зокрема, про добровільне утримання ним також і малолітньої дитини ОСОБА_10 , яка є донькою його дружини ОСОБА_8 від іншого шлюбу не є визначальним для правильного вирішення цієї справи. 
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні, оскільки належними та допустимими доказами останнім не підтверджено погіршення його майнового стану, а вказані вище обставини на які він посилається, обґрунтовуючи свої вимоги, зокрема, одруження з іншою жинкою не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. 
Отже є слушними доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 щодо невірного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення про часткове задоволення позову з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада  1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
Суд першої інстанції встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу малолітньої динині сину сторін, належним чином не мотивував свій висновок як про необхідність зменшення розміру аліментів, так і про розмір такого зменшення, визначивши його саме у розмірі 4 000 гривень від заробітку (доходу), не провівши належну оцінку підставам пред`явленого ОСОБА_1 позову і його матеріального стану, а також інтересів малолітньої дитини сторін.
Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . 
Отже оскільки  позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Білгород — Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 01 червня 2021 року, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
За вказаних вище обставин та підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 потрібно задовольнити.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Як убачається з матеріалів справи, під час вирішення справи судом першої інстанції відповідачкою ОСОБА_2 на підтвердження витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень надано договір про надання правничої допомоги від 25 травня 2022 року укладений між нею та адвокатом Царенко О.О., ордер №1198038, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, квітанцію до прибуткового касового ордера №15 від 25 травня 2022 року (а.с.76-78), в суді апеляційної інстанції, відповідачкою надано додатковий розрахунок суми гонорару за надану правову правничу допомогу, квітанцію до прибуткового касового ордера №37 від 14 жовтня 2022 року ( а.с. 162-164). 
Оскільки апеляційний суд дійшов наведених вище висновків, то на підставі статті 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 підлягає стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 гривень, з яких 7 000 гривень, що понесені останньою у суді першої інстанції, 5 000 гривень у суді апеляційної інстанції.
Ураховуючи наведене вище колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду на підставі ст. 376 ЦПК України потрібно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Білгород — Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12 000 гривень.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Дата складення повної постанови - 28 квітня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова