Номер провадження: 22-ц/813/5202/23 
Справа № 523/19008/20
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Ігнатенко П. Я.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.04.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого-судді                        Ігнатенко П.Я.,
       суддів:                                 Орловської Н.В.,
                                                       Пузанової Л.В.,
       секретар                                Хухров С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Садаклієва Івана Ілліча, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25 січня 2023 року (під головуванням судді Мурманової І.А.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років та визнання права власності на частину квартири,-
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року позивачка звернулася до суду із вказаним вище позовом посилаючись на те, що з 2005 року по 2020 рік вона та ОСОБА_3 проживали разом, як чоловік і жінка однією сім`єю та вели спільне господарство. Під час їх спільного проживання ОСОБА_3 разом з колишньою дружиною, братом та донькою 02.11.2006 року приватизували та 24.11.2006 року продали квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кошти від продажу квартири були розподілені між співвласниками. Ці кошти від продажу даної квартири та частину коштів власних заощаджень вона та ОСОБА_3 вклали в договір інвестування – пайовий внесок в новобудову на стадії будівництва. Позивачка посилається на те, що спірна квартира придбана ними за спільні кошти та спільними зусиллями. У 2011 році були оформлені документи на житло, а саме: квартиру  АДРЕСА_2 ,в якій позивачка проживала разом із ОСОБА_3 та своєю донькою, вели спільне господарство та побут, спільно робили ремонт. Позивачка сплачувала комунальні платежі. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер та ОСОБА_1 за власний кошт здійснила його поховання. Після звернення позивачки до нотаріуса, їй стало відомо про наявність заведеної спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3 , на підставі заяви його доньки ОСОБА_2 .
На підставі викладеного позивачка просить визнати факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, понад п`ять років; визнати за нею право власності на частину квартири    АДРЕСА_2 .
Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Садаклієв Іван Ілліч, який діє від імені ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції. В обґрунтування доводів зазначено, що позивачка та ОСОБА_3 тривалий час проживали разом, вели спільне господарство, разом витрачали кошти, проводили свята,вона сплачувала комунальні платежі. Після смерті ОСОБА_3 провела його поховання. На думку скаржника, надані докази в своїй сукупності дають підстави для висновку про факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину квартири придбаної на ім`я ОСОБА_3 в період спільного проживання із ОСОБА_1 .
Скаржник зазначає, що з 2005 року робила хатні справи, лікувала ОСОБА_3 . Для оточуючих факт спільного проживання та спільного придбання квартири,- всім відомий та ніким не оспорювався. Свідки, які є родичами померлого і відповідачки пояснили під присягою, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю. Цей факт, що позивачка та ОСОБА_3 проживали разом з моменту розлучення останнього,- визначала навіть відповідачка.
Спірна квартира придбана за рахунок спільних зусиль та спільних коштів. Квартиру належну ОСОБА_1 в м. Чернігів здавали в найм і кошти від цього направлялись на придбання спірної квартири для спільної мети. У позивачки та ОСОБА_3 був спільний бюджет, а твердження про особисті заощадження це не спростовують, а підтверджують факт спільного внеску до спільного бюджету. Сторона позивача вважає економічно доведеним факт спільного придбання квартири, оскільки доходів, які отримував ОСОБА_3 не вистачило б для проживання та одночасно з цим накопичування коштів на придбання квартири, облаштування ремонту в ній і придбання техніки та меблів.
Отже, суд першої інстанції не дав належну оцінку зібраним доказам, застосував не відповідні норми матеріального права та дійшов неправильного висновку. В зв`язку з цим , скаржник просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
       У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Матвієнко Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просить не брати до уваги доводи, викладені в апеляції та залишити рішення суду без змін. Звертає увагу суду на те, що рішення законне і обґрунтоване, а доводи апеляційної скарги є суперечливими. Акт про постійне проживання позивачки з 2011 року у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 суперечить її ж показам про те, що вона працювала у психіатричній лікарні у м. Чернігів з 2007 року по 2014 р. 
       Свідки, які були допитані в судовому засіданні пояснили, що витрати на поховання ОСОБА_3 несла також і відповідачка.
       Окрім того, сам по собі факт спільного проживання в певні періоди та покази свідків не є доказом спільного придбання спірної квартири. Також покази свідків не можуть бути доказом і спільного проживання однією сім`єю. Факт перебування у близьких стосунках не може свідчити про те, що особи проживали однією сім`єю, оскільки необхідно надати докази ведення спільного господарства та бюджету.
       В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 та адвокат Садаклієв І.І., який діє в її інтересах, підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити та пояснили, що ОСОБА_3 раптово помер, а тому не залишив заповіту. Позивачка проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю, вели спільне господарство. За спірну квартиру сплачували частинами, придбання квартири тривало довгий час, будівництво затягувалось. Після укладення договору інвестування позивачці прийшлось повернутись до ОСОБА_4 , оскільки в м. Одеса не було житла. Квартира, належна сім`ї ОСОБА_5 ними була продана перед сплатою внеску за спірну квартиру. В 2011 році в новій квартирі ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 робили ремонт. Позивачка в м. Одеса не була зареєстрована та дійсно працювала в м. Чернігів, однак вважає, що це не перешкоджало її постійному проживанню разом із ОСОБА_3 в Одесі. Позивачка заперечує перебування у іншому шлюбі, однак документально це не підтвердила. Просять скасувати рішення та задовольнити позов повністю, взявши до уваги довідку про постійне проживання ОСОБА_1 у кв. АДРЕСА_2 .
       Адвокат Матвієнко Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, просить її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Пояснила, що жодним належним і допустимим доказом не підтверджено доходи позивачки, докази ведення спільного господарства із ОСОБА_3 та участь у придбанні спірної квартири. Натомість, судом першої інстанції правильно встановлено придбання спірної квартири за рахунок коштів ОСОБА_3 . Напередодні перед придбанням спірної квартири сімейство ОСОБА_3 продало їх спільну квартиру та поділило виручені кошти. ОСОБА_1 не заперечує, що працювала у психіатричній лікарні в м. Чернігів до 2014 року, отже не могла постійно проживати в м. Одесі за вказаною вище адресою, а тому довідка про постійне проживання позивачки правильно не взята судом першої інстанції до уваги. Стороною відповідача оспорюється саме постійне проживання позивачки у квартирі ОСОБА_3 та ведення з ним спільного господарства. Окрім того, ОСОБА_1 в суді першої інстанції пояснювала, що постійно проживає в Одесі з 2014 року.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
       Пунктом 6 рішення Конституційного Суду Україн від 03.06.1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
       Згідно із частинами першою, другою ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
       Відповідно до частини першої ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
       Разом із тим, нормою ст. 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
       За змістом статей 12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
       Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбаченихгравою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
       Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.
       Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.
       Судом першої інстанції правильно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 55 років, про що складено актовий запис про смерть № 1201. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть (а.с.9).
       Згідно договору купівлі-продажу від 24.11.2006 року посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Хлюстов О.О., ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , Хлюстова К.В., продали, а ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , купили в рівних частках квартиру    АДРЕСА_4 , продаж здійснено за 20237 грн. (а.с.11).
       Згідно показів свідка ОСОБА_10 - брата ОСОБА_3 ,які сторонами не оспорювались, спільна квартира продана за 80000 доларів США та гроші поділені між подружжям ОСОБА_5 .
       Згідно договору №70/30 про інвестування будівництва шляхом купівлі-продажу цільових облігацій від 27.11.2006 року між ТОВ «Альянс-Висотбуд» в особі директора ОСОБА_11 , та ОСОБА_3 (інвестором), останній зобов`язався інвестувати будівництво кв. АДРЕСА_5 . Згідно п.4 цього договору, розмір інвестиції становить 127 860, 00 гривень (а.с.12).
       Відповідно до Акту прийому-передачі цільових облігацій від 14.10.2010 року укладеного між директором ТОВ «Альянс-Висотбуд» ОСОБА_11 , та ОСОБА_3 , останній передав 3 857 шт. цільових облігацій для погашення зазначеної кількості облігацій здійснюється 1 кімнатною квартирою      АДРЕСА_6 (а.с.13).
       Актом про доплату за кінцеву (фактичну) площу квартири від 15.10.2010 року ОСОБА_3 , здійснив доплату у розмірі: 9712,98 гривень (а.с.14).
       Згідно свідоцтва про право власності на квартиру  АДРЕСА_7 від 10.01.2011 року виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, квартира за адресою: АДРЕСА_8 , в цілому дійсно належить гр. ОСОБА_3 , на праві приватної власності. Свідоцтво видане на підставі договору № 70/30 про інвестування будівництва шляхом купівлі-продажу цільових облігацій від 27.11.2006 року, акту прийому передачі квартири  АДРЕСА_7 від 14.10.2010 року (а.с.16).
       Згідно Витягу про реєстрацію прав від 18.01.2011 року квартира    АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 , форма власності: приватна, частка 1/1 (а.с.15).
       Також в матеріалах справи міститься не завірена копія акту від 02.12.2020 року, згідно якого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що проживають в будинку  АДРЕСА_8 склали та підписали акт про те, що в квартирі    АДРЕСА_2 з 28.01.2011 року по день складання акту проживає одна особа - ОСОБА_1 . Підписи в Акті підтверджено паспортистом ОСББ «Бездоганне» (а.с.17).
       Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи та дав належну оцінку сукупності доказів, наданих сторонами.
       Так, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність належних і допустимих доказів спільного придбання зазначеної вище квартири з урахуванням того, що напередодні за два дні перед внесенням коштів на придбання спірної квартири, була продана квартира, належна ОСОБА_3 та його родичам і кошти поділені між колишнім подружжям ОСОБА_5 . Вказані обставини підтверджуються показами свідків та сторонами не оспорюються.
       За таких обставин, з урахуванням наведеного вище, а також відомостей про наявність постійного місця роботи та заробітку у ОСОБА_3 , зокрема в період придбання спірної квартири 2006-2011 р.р., є безпідставними та не підтвердженими доводи позивачки про недостатність особистих коштів ОСОБА_3 для придбання спірної квартири. Окрім того, за будь-яких обставин, позивачкою має бути доведено її матеріальна спроможність та участь в укладенні договору інвенстування та внесках за квартиру. При цьому, наявність та внесення ОСОБА_1 коштів на придбання спірної квартири нею не доведено, а судом не встановлено. З наявних у справі доказів вбачається, що договір інвестування та платежі вносились особисто ОСОБА_3 .
       Покази свідків достеменно не доводять участь позивачки у придбанні спірної квартири та ведення нею спільного бюджету із ОСОБА_3 . 
       Копія акту про постійне проживання ОСОБА_1 у квартирі, належної ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 з 28.01.2011 року по теперішній час також правильно оцінено судом першої інстанції з огляду на встановлені обставини та пояснення позивачки, яка не заперечувала, що працювала з 2007 по 2014 р.р. у м. Чернігів, де зареєстрована і має постійне місце проживання та що в м. Одеса постійно проживає з 2014 року. Окрім того, вказаний акт засвідчує проживання у квартирі однієї особи - ОСОБА_1 . Щодо проживання власника квартири - ОСОБА_3 в акті не зазначено взагалі. Повноваження особи, якою завірено підписи на акті від 02.12.2020 року та достовірність даних, викладених в ньому є сумнівними. Копія акту не завірена належним чином та "поза розумним сумнівом" не доводить викладені обставини. Отже, не може вважатися належним і допустимим доказом по справі.
       Окрім того, судом першої інстанції правильно взято до уваги відсутність відомостей про те, що ОСОБА_1 не перебуває у іншому шлюбі. Таких відомостей нею не надано як до суду першої, так і апеляційної інстанції; з цього приводу не наведено заперечень в апеляційній скарзі. При цьому, саме ці обставини, окрім іншого, мають бути доведені позивачем і їх недоведеність є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
       За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, з яким судова колегія погоджується. 
       Доводи апеляційної скарги про спільне проживання позивачки разом із ОСОБА_3 не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені обставини, які виключають задоволення позову про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину зазначеної вище квартири.
       Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як законне та обгрунтоване, - залишенню без змін.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
                                        П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу адвоката Садаклієва Івана Ілліча, який діє від імені ОСОБА_1 ,- залишити без задоволення. 
       Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25 січня 2023 року ,- залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту складення повного тексту постанови шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції — Верховного Суду.

       Повний текст постанови складено 26.04.2023 року.

Головуючий                                                                                П.Я.Ігнатенко

Судді                                                                                        Н.В.Орловська

                                                                                       Л.В.Пузанова