Дата документу 07.06.2023 Справа № 335/3376/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 335/3376/23                        Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В. 
Провадження №22-ц/807/1372/23                        Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,  Остащенко О.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 , адвоката Фоменка Сергія Івановича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2023 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 , адвоката Фоменко Сергія Івановича, заінтересована особа: Вознесенівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року представник ОСОБА_1 , адокат ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа: Вознесенівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у с. Інженерне, Пологівського району, Запорізької області, тобто наразі на тимчасово окупованій території, на якій органи ДРАЦС тимчасово не працюють, що позбавляє заявника можливості зареєструвати смерть батька на території України. 

На підставі вищевикладеного, заявник просив суд встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Інженерне Пологівського району Запорізької області, Україна, громадянина України, місце реєстрації померлої особи - АДРЕСА_1 , місце смерті - с. Інженерне Пологівського району Запорізької області, Україна, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Інженерне, Пологівського району, Запорізької області. Вирішено, що рішення суду піддягає негайному виконанню.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2023 року,  ОСОБА_1 , в особі  представника, адвоката Фоменка Сергія Івановичаподав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення у відповідній частині, а саме: у вступній частині рішення зазначити учасника справи - адвоката Фоменка Сергія Івановича як представника заявника ОСОБА_1 ; у резолютивній частині рішення зазначити додаткові відомості щодо померлого ОСОБА_3 , а саме місце народження померлої особи с. Інженерне Пологівського району Запорізької області, Україна, громадянина України, місце реєстрації померлої особи - АДРЕСА_1 , в іншій частині судове рішення, а саме стосовно прізвища, ім`я, по-батькові, дати народження, дати та місця смерті залишити без змін. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції ухваливши рішення про задоволення заяви про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, в резолютивній його частині не зазначив всі вимоги викладенні в прохальній частині заяви ОСОБА_3 , а саме щодо зазначення додаткових відомостей щодо померлого ОСОБА_3 (місце народження померлої особи с. Інженерне Пологівського району Запорізької області, Україна, громадянина України, місце реєстрації померлої особи - АДРЕСА_1 ), які були підтверджені відповідними документами наданими заявником до суду першої інстанції. При цьому представник заявника зазначає, що такі вимоги щодо встановлення судом громадянства померлої особи, місце її реєстрації на час смерті, дати та місця народження обов`язкові (за наявності) для подальшого внесення до актового запису про смерть, оскільки такі вимоги містяться в «Правилах державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», які затверджені Накзаом МЮ України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року та на підставі вимог яких в подальшому проводиться державна реєстрація смерті особи, а реквізити щодо дати та місця народження померлої особи обов`язкові під час заповнення свідоцтва про смерть. Також, у вступній частині оскаржуваного рішення відсутні відомості щодо учасника процесу адвоката Фоменка С.І., як представника заявника, яким було надано ордер про надання правничої (правової) допомоги, який у відповідповідності вимог цивільного процесуального закону підтверджує повноваження його як представника заявника і відповідно учасника справи. 

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заінтересована особа Вознесенівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи ( а.с. 65) до апеляційного суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином провідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповілдності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності заінтересованої особи 

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи заяву про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявника суд вважає обґрунтованими, оскільки надані заявником докази достовірно свідчать про смерть ОСОБА_3 у певний час і за певних обставин.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Пологівським РВ УМВС України в Запорізькій області 28 лютого 1998 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уроженець м. Пологи Запорізької облсті, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25-30). 

Відповідно до паспорту громадянина України, виданий Пологівським РВ УМВС України в Запорізькій області 04 травня 2002 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженець с. Інженерне, Пологівського району, Запорізької області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с.33-35) 

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_2 , його батьком є ОСОБА_3 (а.с.32).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 8 від 06 січня 2023 року виданого Комунальним підприємством «Пологівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Пологівської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Інженерне, Пологівського району, Запорізької області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 8 від 06 січня 2023 року (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 25 січня 2023 року серія НОМЕР_3 виданого Сімферопольським районним відділом ЗАГС № 3 департаменту ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим ОСОБА_3 , громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженець Запорізької області, Пологівського району, с.Інженерне помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті Російська Федерація Запорізької області, Пологівського району, с. Інженерне, про що 25 січня 2023 року зроблено запис акту смерті № 170239910003100822007 ( а.с. 19). 

ОСОБА_1 в особі свого представника - авока ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Інженерне, Пологівського району, Запорізької області помер його батько ОСОБА_3 .. Оскільки ОСОБА_3 помер на тимчасово окупованій території України, для державної реєстрації його смерті та вирішення питання спадкування заявнику необхідно в судовому порядку встановити факт його смерті.

Згідно із статтею 1, пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

За статтею 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Основними напрямами захисту прав і свобод цивільного населення на тимчасово окупованих територіях є, зокрема захист основоположних політичних і громадянських, економічних, соціальних, культурних та інших прав і свобод людини.

За наданими заявником документами, судом першої інстанції встановлено такі обставини.

ОСОБА_3 є батьком заявника ОСОБА_1 .. Так, батько заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Інженерне, Пологівського району, Запорізької області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 8 від 06 січня 2023 року, виданого Пологівським центром первинної медико- санітарної допомоги у м. Пологи, Запорізької області, свідоцтвом про смерть від 25 січня 2023 року серія НОМЕР_3 виданого Сімферопольським районним відділом ЗАГС № 3 департаменту ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим.

Згідно зі свідоцтвом про народження батьками заявника ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Отже, здійснивши ретельний аналіз доводів заяви з доданими до неї документів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заявником підтверджено належними та допустимими доказами факт родинних відносин з ОСОБА_3 , який є його батьком.

За частинами 3, 4 статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року (з наступними змінами), визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Вказані нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на території бойових дій та/або окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Колегія суддів виходить з того, що визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частина перша статті 315 ЦПК України).

Для розгляду заяв про встановлення фактів народження або смерті на тимчасово окупованій території України законодавством визначено спеціальний порядок, урегульований статтею 317 ЦПК України.

За частиною 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Належними для підтвердження такого факту є докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, до яких, зокрема, відносяться: свідоцтво про смерть особи, видане на непідконтрольній Україні території; договір на проведення поховання; фото місця захоронення; медичні документи про смерть, письмові свідчення очевидців тощо.

Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, документи, видані органами та установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованих територіях України, визначених законодавством України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватися разом з іншими документами у їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Зокрема, Європейський суд у рішенні, яке ухвалено 18 грудня 1996 року у справі «Лоізіду проти Туреччини», зазначив, що презумпція, закладена у статті 1 Конвенції, може обмежуватися винятковими обставинами, зокрема коли державі не дають змоги здійснювати свої повноваження на частині її території. Це може бути наслідком військової окупації збройними силами іншої держави, яка ефективно контролює зазначену територію, військових дій або повстання, дій іноземної держави на підтримку створення сепаратистської держави на території зазначеної держави.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №235/2357/17 від 22 жовтня 2018 року та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21.

Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Так, в даній справі встановлено, що ОСОБА_3 є батьком заявника ОСОБА_1 .

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 заявником надано лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/у) від 06 січня 2023 року № 8, виданого Пологівським центром первинної медико- санітарної допомоги у м. Пологи, Запорізької області, згідно з яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, який народився в с. Інженерне Пологівського району Запорізької області, місце реєстрації - АДРЕСА_1 , місце смерті с. Інженерне Пологівського району, Запорізької області, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також свідоцтво про смерть від 25 січня 2023 року серія НОМЕР_3 виданого Сімферопольським районним відділом ЗАГС № 3 департаменту ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим. При цьому, місцем смерті зазначено с. Інженерне, Пологівського району Запорізької області 

Згідно з пунктом 6 розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 вся територія Пологівської міської теиторіальної громади з 03 березня 2022 року відноситься до тимчасово окупованих Російською Федерацією території України.

Відтак, враховуючи, що заявник ОСОБА_1 позбавлений можливості провести державну реєстрацію смерті свого батька ОСОБА_3 , в позасудовому порядку, а встановлення даного факту не порушує прав та інтересів заінтересованих осіб та не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість задоволення заяви та встановлення факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Інженерне, Пологіввмького району, Запорізької області на підставі свідоцтва про НОМЕР_4 , виданого 25 січня 2023 року установою окупаційної влади.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що за частиною 2 статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до пункту 15 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, якщо державна реєстрація смерті проводиться на підставі рішення суду про оголошення особи померлою або встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, надісланого судом, свідоцтво про смерть оформлюється та видається заявнику під час його звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до пункту 6 розділу 1 вищезазначених Правил із змінами, внесеними з Наказом Міністерства юстиції № 170/5 від 24 січня 2013 року про факт державної реєстрації акту цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видаються відповідні свідоцтва про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть на бланках, виготовлених за зразками та їх описами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Зазначеною Постановою затверджено актовий запис про смерть. У свідоцтві вносяться відомості про померлу особу: « Прізвище», «ім`я» «по батькові»; напис «Дата народження» та поля для внесення відомостей про число, місяць, рік народження; напис «Місце народження» та поля для внесення відповідних відомостей про місце народження; напис « помер(ла) та поля для внесення відомостей про число, місяць, рік смерті; напис «у віці» та поле для внесення віку. Нижче розміщені два рядки, що містять назви полів та поля для внесення відомостей про актовий запис про смерть: «про що --- чила --- місяця--- року складено відповідний актовий запис № ----« далі напис «Місце смерті» та поля для внесення відповідних відомостей про місце смерті, напис «Місце державної реєстрації» та поля для внесення найменування огану державної реєстрації актів цивільного стану та інше.

Проте, суд першої інстанції на вищезаначені норми уваги не звернув та не зазначив в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення всі відомості щодо померлого ОСОБА_3 , які прохав заявник.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявник, інші заінтересовані особи. 

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має поноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи предстаником ОСОБА_1 , адвокатом Фоменко С.І. під час подання заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , яка настала на тимчасово окуповіній території України, було надано ордер про надання правничої ( правової) допомоги, який підтверджує повноваження його як представника заявника та здійснює його процесуальні права та обов`язки. Однак у вступній частині оскаржуваного судового рішення всупереч п. 6 ч. 2 ст. 265 ЦПК України судом першої інстанції помилково не зазначені відомості щодо представника ОСОБА_1 , адвоката Фоменка С.І., який діє в інтересах заявника та підписав заяву про встановлення факту, яка є предметом судового розгляду.
З огляду на вищезазначене зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що аргументи апеляційної скарги є виправданими, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України із зазначенням у вступній частині судового рішення «представника ОСОБА_1 , адвоката Фоменко Сергія Івановича». Пункт 2 резолютивної частини судового рішення підлягає ваикладенню в наступній редакції «Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який народився у селі Інженерне Пологівського району Запорізької області, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Інженерне Пологівського району Запорізької області, Україна».
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 ,  адвоката Фоменко Сергія Івановича  - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2023 року у цій справі в оскаржуваній частині  змінити.

У вступній частині рішення зазначити «представника ОСОБА_1 , адвоката Фоменко Сергія Івановича»

Пункт 2 резолютвної частини рішення викласти в наступній редакції.
«Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який народився у селі Інженерне Пологівського району Запорізької області, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Інженерне Пологівського району Запорізької області, Україна».
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 09 червня 2023 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.