Номер провадження: 22-ц/813/4939/23 
Справа № 946/810/22
Головуючий у першій інстанції Адамов А.С.
Доповідач Пузанова Л. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,
суддів: Ігнатенко П.Я.,
Орловської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
встановив:

У лютому 2022 року Комунальне підприємство “Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго” звернулося до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що підприємство забезпечує відповідачів послугами з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 .
Посилаючись на те, що в порушення вимог Закону України “Про житлово-комунальні послуги” та положень затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005року Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідачі проводять плату за послуги не в повному обсязі, в результаті чого за ними в період з 01.10.2019року по 01.01.2022року обліковується заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 8 307грн 96коп., позивач просив суд стягнути вказану суму грошових коштів та понесені ним судові витрати на сплату судового збору з відповідачів солідарно.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства “Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго” заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 8 307грн 96 коп. та судовий збір у розмірі 2 481грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Комунальне підприємство “Теплові мережі Ізмаїлтеплокмуненерго” просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та провести розподіл судових витрат.
В обґрунтування доводів скарги зазначило, що висновок суду щодо відсутності у відповідачки ОСОБА_1 солідарного зобов`язання щодо сплати за послугу з централізованого опалення квартири, у якій вона зареєстрована, суперечить частині третій статті 9 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин у поєднанні із вимогами статей 541, 543 ЦК України, та відповідно до якої дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні із споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Вважає, що факт її проживання чи непроживання в квартирі не має правового значення та не звільняє її від солідарного обв`язку, оскільки за законом споживач не звільняється від оплати послуги з постачання теплової енергії за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 викладені в ній доводи не визнала та зазначила, що вона не зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки місцем її реєстрації є гуртожиток, розташований за наведеною адресою, а не квартира в будинку. Вказала, що суд зробив правильний висновок щодо відсутності у неї зобов`язань перед позивачем та вважає, що у наведеній скаржником в обґрунтування своїх доводів нормі права чітко виписана умова солідарної відповідальності- користування нарівні із споживачем усіма житлово-комунальними послугами. Вона ж користувачем житлово-комунальних послуг за вказаною позивачем адресою не являється.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи, що ціна позову у цій справі становить 8 307грн 96коп. та є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2022 року становить 248 100грн, і не віднесена частиною четвертою статті 274 ЦПК України до переліку справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційна скарга Комунального підприємства “Теплові мережі Ізмаїлтеплокмуненерго” на рішення суду першої інстанції розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи, тобто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 , яка є власником квартири АДРЕСА_2 та на яку відкрито особовий рахунок щодо отримання послуг з централізованого опалення, що постачається в цю квартиру позивачем, має невиконаний перед останнім обов`язок щодо оплати цієї послуги та зобов`язана сплатити заборгованість у витребуваному підприємством розмірі. ОСОБА_1 такого обов`язку не має, оскільки не є власником квартири, не перебуває із позивачем у договірних відносинах та наданими ним послугами не користується, що є обов`язковою умовою для виникнення у неї солідарного зобов`язання у спірних правовідносинах.
В процесі розгляду справи суд встановив, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А. 15.12.2015року ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 1/72 частка у гуртожитку, який розташований в АДРЕСА_3 , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 54-55).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктв нерухомого майна, станом на 22.12.2021року, право власності на об`єкт нерухомості за адресою - АДРЕСА_1 , не зареєстровано (а.с. 53).
Згідно із інформацією відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_1 з 10.06.2003року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 16).
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 17.02.2022 року №13/04-12-655 (а. с. 22).
Особовий рахунок щодо надання послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_2 відкрито в КП “ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго” на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 6).
Починаючи з жовтня 2019 року оплата за послугу з централізованого опалення квартири АДРЕСА_2 не здійснюється. За період з 01.10.2019року по 01.01.2022року, за розрахунком позивача, заборгованість споживача становить 8 307грн 96коп.
Відповідно до Закону України “Про житлово-комунальні послуги” в редакції Закону №2189-УІІ від 09.11.2017року, який в цілому введений в дію з 01.05.2019року, послуги з постачання теплової енергії належать до житлово-комунальних послуг, виконавцем яких є теплопостачальна організація (стаття 5 Закону).
Наведеним Законом визначені права та обов`язки учасників відносин, які виникають із договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Так, статтею 7 Закону передбачено право споживача, зокрема одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів та обов`язок індивідуального споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 1 частини першої, пункти перший та п`ятий частини другої статті 7 Закону). 
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - це індивідуальний або колективний споживач.
При цьому індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Враховуючи, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 і наведену обставину жодна із сторін не спростовує, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме вона є індивідуальним споживачем у спірних правовідносинах та саме у неї виник обов`язок щодо укладення, серед іншого, із позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення квартири, а звідси — і щодо оплати наданих житлово — комунальних послуг.
Натомість доказів про те, що таким індивідуальним споживачем у спірний період є відповідачка ОСОБА_1 , позивач суду не надав, однак вважає, що у останньої виник солідарний обов`язок щодо оплати послуги з централізованого опалення квартири, що знаходиться за наведеною вище адресою, на підставі частини третьої статті 9 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, згідно із якою дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. 
ОСОБА_1 заперечує як факт реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_2 , так і факт проживання в ній та користування нарівні із власником (споживачем) житлово-комунальними послугами.
У підтвердження наведених обставин надала паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 23 липня 1998року, у якому місцем її проживання з 10 червня 2003року значиться АДРЕСА_3 , та довідку, видану КНП “Одеський обласний центр екстренної медичної допомоги і медицини катастроф” Одеської обласної ради 25 лютого 2022року за №337 и/од про те, що вона працює у зазначеній установі на посаді фельдшера з медицини невідкладних справ з 01.11.2019 року по теперішній час (а. с. 48, 50-51).
До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 долучила витяг з реєстру територіальної громади, відповідно до якого на підставі відомостей, отриманих від Ізмаїльської територіальної громади, станом на 19.03.2023року вона зареєстрована в АДРЕСА_3 (квартира не зазначена), а також копію трудової книжки, заповненої на її ім`я 25.10.1987року, згідно із записами в якій, починаючи з травня 2012року, місцем роботи значаться медичні установи, які знаходяться в м.Одесі.
За приписами частини другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Зважаючи на наведені повноваження апеляційного суду досліджувати нові докази та враховуючи визначені статтею 2 ЦПК України завдання та основні засади цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, колегія суддів дослідила долучені до відзиву на апеляційну скаргу документи та дійшла висновку, що ними додатково підтверджено обставини, які були встановлені судом першої інстанції на підставі досліджених ним доказів, та не потребують окремої оцінки.
Згідно зі статтею 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).
У відносинах, які витікають із договорів про надання житлово-комунальних послуг, солідарний обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг виникає на підставі частини третьої статті 9 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, відповідно до якої дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. 
Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що солідарний обов`язок перед виконавцями житлово-комунальних послуг виникає у споживача та дієздатних осіб, які проживають чи зареєстровані у житлі споживача та користуються нарівні із споживачем усіма житлово-комунальними послугами.
Отже, для підтвердження права вимагати виконання обов`язку здійснити оплату житлово-комунальних послуг від споживача та інших осіб, позивачеві необхідно довести, що ці інші особи проживають та/або зареєстровані у житлі споживача та користуються нарівні із споживачем усіма житлово-комунальними послугами.
Враховуючи, що Комунальне підприємство “Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго” не надало належних та достатніх доказів на підтвердження, як факту проживання та/або реєстрації ОСОБА_1 у житлі ОСОБА_2 , так і факту користування нею усіма житлово-комунальними послугами нарівні із споживачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачки не є солідарними боржниками у спірних правовідносинах та що заборгованість за надані послуги з теплопостачання у квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , підлягають стягненню з останньої у визначеному позивачем розмірі, який в процесі судового розгляду не спростований.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, доводи скаржника про те, що теплова енергія у квартиру АДРЕСА_2 надавалася належним чином, тому висновки суду про фактичну відсутність споживання послуг не відповідають обставинам справи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки судом відсутність послуг та їх споживання не встановлена, а лиш зроблено висновок про те, що відповідачка ОСОБА_1 не користується нарівні із власником квартири усіма житлово-комунальними послугами та не є солідарним боржником за зобов`язаннями останньої.
Не мають правового значення при вирішенні питання щодо солідарного зобов`язання у спірних правовідносинах і посилання скаржника на положення пункту 6 частини першої статті 7 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, за приписами якого період тимчасової відсутності у житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів не звільняє їх від оплати послуги з постачання теплової енергії, оскільки наведена норма матеріального права регулює питання оплати житлово-комунальних послуг в період тимчасової відсутності споживача та інших осіб у житловому приміщенні, в той час як відповідачка ОСОБА_1 взагалі заперечує факт свого проживання та реєстрації в квартирі, яка належить ОСОБА_2 і свої заперечення підтвердила належними та достатніми доказами.
Більше того, факт користування послугами, які надає позивач, лише власником ОСОБА_2 підтверджено також наданим комунальним підприємством “ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго” витягом із особового рахунку, відкритого ним на ім`я ОСОБА_2 , у якому зазначено, що в квартирі проживає одна особа (а. с.6).
Доводи позивача про протилежне носять характер припущення і не можуть бути покладеними в основу рішення, зважаючи на те, що відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» залишити без задоволення, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова 

Судді П.Я. Ігнатенко

Н.В. Орловська