ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«16» травня 2023 року
м. Харків
справа № 645/1185/23
провадження № 22ц/818/902/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -   Мальованого Ю. М., Маміної О.В., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідачка – ОСОБА_3 ,
треті особи – Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2023 року в складі судді Алтухової О.Ю.
                            в с т а н о в и в:
У березні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини з батьком, позбавлення матері батьківських прав, у якому просив стягнути з громадянки Російської Федерації ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 25 березня 2023 року, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком ОСОБА_1 ; позбавити батьківських прав громадянку Російської Федерації ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2023 року справу за позовом ОСОБА_1 – передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду – скасувати та направити справу для продовження розгляду до Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, не врахував, що відповідачка як іноземка постійно або тимчасово в Україні не проживала, своє місце проживання не реєструвала та не мала такого обов`язку, оскільки прибула як гостя за запрошенням громадянина ОСОБА_5 до нього за адресою: АДРЕСА_1 , за якою ОСОБА_3 фактично проживала в Україні у 2019 році. Отже, справа підсудна саме Фрунзенському районному суду м. Харкова за останнім відомим місцем перебування відповідачки в Україні в 2019-2020 роках. Позов до відповідачки-іноземки може бути поданий за місцем його фактичного проживання. Позов про стягнення аліментів може бути пред`явлений як за зареєстрованим місцем проживання позивача, так і за місцем його перебування, а фактичним його місцем перебування разом з дочкою є: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди квартири. У розгляді справи обов`язковою є участь органу опіки та піклування за місцем проживання дитини, який зобов`язаний буде провести обстеження умов проживання дитини та надати суду відповідний висновок, що неможливо буде забезпечити при розгляді справи Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надійшло.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції – змінити.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рога за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини з батьком, позбавлення матері батьківських прав.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України. Його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 04 березня 2023 року (а. с. 32, 47).
Також місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано у АДРЕСА_3 з 02 липня 2021 року по 11 червня 2024 року, що підтверджується штампом у його паспорті (а. с. 34).

Відповідачка ОСОБА_3 є громадянкою Російської Федерації. Зареєстрованого місця проживання в України не має (а. с. 37-39).

25 березня 2019 року громадянин ОСОБА_5 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 запросив до себе в гості ОСОБА_3 у період з 26 березня 2019 року по 26 березня 2020 року, що підтверджується його заявою, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області за № 347 (а. с. 40).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Стерлітамак Російської Федерації, проте є громадянкою України (а. с. 41-44).

10 січня 2023 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уклали договір оренди квартири, за яким ОСОБА_1 орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з 10 січня 2023 року по 10 листопада 2026 року (а. с. 45).

Отже, предметом позову є визначення місця проживання дитини, народженої на території Російської Федерації, позбавлення відповідачки, яка є громадянкою Російської Федерації, батьківських прав, а також стягнення аліментів. Позивач є громадянином України та разом із дитиною наразі мешкає в Україні. Відповідачка є громадянкою Російської Федерації та на території України зареєстрованого місця проживання не має та не мала.

Чинним цивільним процесуальним законодавством України передбачено, що спір щодо позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини підсудний суду за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання або перебування відповідача (правила загальної підсудності, стаття 27 ЦПК України) та не передбачає альтернативної підсудності щодо можливості розгляду вказаної справи за зареєстрованим місцем проживання позивача.

За вимогами щодо стягнення аліментів передбачена альтернативна підсудність (частина 1 статті 28 ЦПК України), відповідно до правил якої вони можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як передбачено пунктом 1 частини 1 статті  31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до  статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

З урахуванням Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», оскільки відповідачка є громадянкою іншої держави, процесуальні питання, пов`язані з вирішенням даного спору, регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право».

Закон України «Про міжнародне приватне право»  встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.
Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями  27, 28 ЦПК України.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»  встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Положеннями статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»  визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:
1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;
2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;
3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;
4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;
5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;
7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;
8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;
9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;
10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;
11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.
Ані вказана норма Закону України «Про міжнародне приватне право», ані інші законодавчі акти не передбачають, що національні суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи про визначення місця проживання дитини, відповідачем за яким є громадянин іншої держави, який не має місця проживання або місцезнаходження в Україні.
Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 200/421/19, провадження № 61-6949св21.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачка є громадянкою Російської Федерації, зареєстрованого місця проживання та майна на території України не мала та не має, наразі на території України не мешкає, останнім спільним місцем проживання сторін та місцем народження їхньої дочки є Російська Федерація, то позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини та позбавлення відповідачки батьківських прав не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства судами України.

Отже, суд першої інстанції мав відмовити у відкритті провадження у справі в частині вимог позивача про визначення місця проживання дитини та позбавлення відповідачки батьківських прав, роз`яснивши ОСОБА_1 , що ці позовні вимоги слід пред`являти у відповідний суд за місцем проживання відповідачки в іноземній державі.

Щодо передачі справи на розгляд Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу в частині вимог про стягнення аліментів, висновок суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального права, адже в цій частині справа підсудна судам України, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання на території України. Враховуючи, що відповідачка не має та не мала на території України зареєстрованого місця проживання, то єдино можливою підсудністю заявлених вимог про стягнення аліментів є зареєстроване місце проживання позивача, тобто м. Кривий Ріг. На території Немишлянського (Фрунзенського) району м. Харкова сторони не мали зареєстрованого місця проживання чи перебування, тож цьому суду справа за вимогами про стягнення аліментів дійсно не підсудна. Отже, в цій частині вимог ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що відповідачка як іноземка постійно або тимчасово в Україні не проживала, своє місце проживання не реєструвала та не мала такого обов`язку, оскільки прибула як гостя за запрошенням громадянина ОСОБА_5 , що позов до відповідачки-іноземки може бути поданий за місцем його фактичного проживання, що  ОСОБА_3 фактично проживала в Україні у 2019 році, та позов подано ним за останнім відомим місцем перебування відповідачки в Україні, є безпідставними, адже з норм Закону України "Про міжнародне приватне право" вбачається, що позивач - громадянин України може звернутися до суду України з позовом до відповідача, який є іноземцем, коли такий відповідач має на території України постійне місце проживання або місце знаходження, тоді як ОСОБА_3 на території України не проживає. При цьому, місце проживання відповідачки на території України зареєстровано не було, тоді як ЦПК України передбачає можливість подання позову до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Доказів того, що відповідачка має на території України належне їй на праві власності майно, матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції їх не надано.

Посилання позивача на те, що фактичним його місцем перебування разом з дочкою є: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди квартири судова колегія відхиляє, адже для визначення підсудності справи має значення саме зареєстроване, а не фактичне місце проживання.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що у розгляді справи обов`язковою є участь органу опіки та піклування за місцем проживання дитини, судова колегія також не бере до уваги, адже це не впливає на правила визначення підсудності.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду в частині позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав та визначення місця проживання дитини підлягає скасуванню з поверненням справи до Фрунзенського районного суду м. Харкова для вирішення питання щодо відмови у відкритті провадження у справі за цими вимогами. В частині вимог про стягнення аліментів справа дійсно підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу, тож в цій частині ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2023 року є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається. Отже, після вирішення Фрунзенським районним судом м. Харкова питання про відмову у відкритті провадження в частині вимог про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини справа в частині вимог про стягнення аліментів підлягає направленню до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу для розгляду за встановленою підсудністю.

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо розподілу судового збору за розгляд апеляційної скарги не вирішується.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2023 року – змінити.
Справу в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В іншій частині ухвалу суду – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 Ю. М. Мальований

О.В. Маміна 

Повний текст постанови складено 16 травня 2023 року