Ухвала
 
20 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 522/21883/16
провадження № 61-6774ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю. 
 
розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Осіяна  О. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , державний нотаріус першої Одеської державної нотаріальної контори Садова Т. С., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Богун І. А., про визнання заповіту недійним, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності, визнання права на спадкування, визнання права власності за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на  рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від  15  травня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовлено, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано надати уточнену касаційну скаргу з чітко викладеними підставами (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбачених (передбаченої) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); надати копії касаційної скарги з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи; документ, що підтверджує сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
 
30 травня 2023 року ОСОБА_1 подала клопотання про відвід судді Верховного Суду Осіяна О. М., яке обґрунтоване тим, що у неї виникли сумніви в неупередженості та об`єктивності судді, оскільки суддею, як на думку заявника, надумано вигадані причини щодо залишення касаційної скарги без руху. Відсутність посилання на виключні підстави статті 389 ЦПК України не може рахуватися як беззаперечна відмова у відкритті касаційного провадження у справі № 522/21883/16-ц; не враховані процесуальні порушення, допущені судами першої та другої інстанцій щодо процесуальних строків розгляду справи; з огляду на мотиви відмови у відкритті касаційного провадження, суддя не зацікавлений в об`єктивному та неупередженому розгляді справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Осіяна О. М. визнано необґрунтованою.
 
На виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України та у передбаченому статтею 33 цього Кодексу порядку заяву про відвід судді Верховного Суду Осіяна О. М. передано судді Верховного СудуАнтоненко Н. О., яка не входить до складу суду, що розглядає справу № 522/21883/16-ц.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Осіяна О. М. відмовлено.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2023 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
 
19 червня 2023 року до Верховного Суду повторно надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Осіяна О. М., яка обґрунтована тим, що існують обставини, що викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності судді Осіяна О. М. під час розгляду справи, як вказує заявник: суддею Верховного Суду при ухвалені судового рішення від  15  травня 2023  року не враховано, що вона у касаційної скарзі посилається на порушення норм процесуального права судами першої і апеляційної інстанцій; суддею Осіяном О. М. не у повній мірі вивчені матеріали її касаційної скарги; в ухвалі Верховного Суду від 02 червня 2023 року про відмову у задоволенні її заяви про відвід жодним чином не вказано про неврахування процесуальних порушень, допущених судами першої та другої інстанцій, а саме ігнорування процесуальних строків розгляду справи на стадії підготовчого провадження понад 5 років. Зазначає, що згідно з висновком, викладеним у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобцев проти України» від 04 квітня 2006 року, заявник не може бути звинувачений у використанні засобів, передбачених для захисту національним законодавством, тому, як на думку заявника, посилання судді Осіян О. М. в ухвалі від 02 червня 2023 року на нібито зловживання нею процесуальними правами не може ґрунтуватися на нормах процесуального права. 
 
Розглянувши заяву, а також матеріали касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу.
 
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
 
Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
 
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).
 
У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950  року  і  Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
 
Доводи заяви про відвід судді Верховного Суду Осіяна О. М. по своїй суті зводяться до незгоди  ОСОБА_1 з прийнятим суддею процесуальним рішенням, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.
 
При цьому, доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість судді Верховного Суду Осіяна О. М.
 
Отже, колегія суддів, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що суддя Верховного Суду Осіян О. М. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.
 
За об`єктивним критерієм слід встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним, при цьому, є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
 
Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на  справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.
 
Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді Верховного Суду Осіяна О. М., тому відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву  ОСОБА_1 про відвід судді Осіяна  О. М. у справі № 522/21883/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , державний нотаріус першої Одеської державної нотаріальної контори Садова Т. С., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Богун І. А., про визнання заповіту недійним, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності, визнання права на спадкування, визнання права власності за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на  рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року визнати необґрунтованою.
 
Заяву  ОСОБА_1 про відвід судді Осіяна  О. М. передати для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян

                                                                                                          О. В. Білоконь

                                                                                                                      Н. Ю. Сакара