ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/255/23 Справа № 183/6851/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лила В.М. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 квітня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Ковальчука Д.І. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, 
ВСТАНОВИВ:
       Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 6 місяців. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 гривень.
        ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 15 жовтня 2022 року о 17 год. 42 хв. по автодорозі М-29 Харків-Дніпро, керуючи автомобілем «Мазда», номерний знак НОМЕР_1 , перед початком руху,маневру, не переконався, що це буде безпечним та скоїв зіткнення з автомобілем Lexus Rx-350, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.

       В апеляційній скарзі особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 просить скасувати Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року, а провадження по справі щодо нього за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП.
       В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що він рухався постійно у своїй смузі руху, інших смуг руху в попутному напрямку не було. Він не з`їжджав зі своєї смуги руху на узбіччя і не починав рух з узбіччя на смугу руху, а згідно зі схемою ДТП місце зіткнення транспортних засобів знаходиться на смузі руху автомобіля Мазда СХ-5 під його керуванням, який рухався попереду автомобіля Лексус RХ-350. 
       Вказує, що в судовому засіданні він не вказував про те, що він з`їхав своїм транспортним засобом на узбіччя, і ці висновки суду є неправомірними. А оскільки він постійно знаходився на своїй смузі руху, не з`їжджав на узбіччя, до моменту зіткнення знаходився попереду транспортного засобу «Лексус», і точка зіткнення також зазначена на смузі руху автомобілю «Мазда», - це все, на думку апелянта, свідчить про те, що автомобіль «Мазда» не здійснював перестроювання в іншу смугу руху, не повертав ліворуч, не змінював напрямок руху зі своєї смуги, а отже він не порушував п. 10.1., 10.3.,10.4. ПДР України.
       Вважає, що в даному випадку порушення правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, було вчинено саме водієм автомобіля Лексус RХ-350, який почав робити випередження по смузі руху, по якій рухався попереду транспортний засіб Мазда, не зробивши обгін по полосі зустрічного руху, не забезпечивши безпечний боковий інтервал.
       Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції за відсутності будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність, не врахувавши те, що він раніше не вчиняв адміністративних правопорушень, та наявності факту відшкодування потерпілому ОСОБА_2 заподіяної шкоди страховою компанією ПрАТ «Страхова Група «ТАС» згідно полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-209715352, що підтвердив потерпілий під час його допиту в судовому засіданні, безпідставно призначив йому стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. 
       
       Заслухавши доповідь судді, думку особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Ковальчука Д.І., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
       У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
       У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
       Ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
       Однак, в порушення вищезазначених вимог закону суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки викладені в постанові висновки суду об`єктивно не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи.
       Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №113335 водій ОСОБА_1 15 жовтня 2022 року о 17 год. 42 хв. по автодорозі М-29 Харків-Дніпро, керуючи автомобілем «Мазда`номерний знак НОМЕР_1 , перед початком руху,маневру, не переконався, що це буде безпечним та скоїв зіткнення з автомобілемLexusRx-350 номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , якийрухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження. 
       Так, при винесенні оскаржуваного рішення, як на підставу для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд послався на докази, що містяться в матеріалах справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №113335 від 15.10.2022 року, схему місця ДТП, пояснення потерпілого ОСОБА_2 .
       Крім того, суд першої інстанції критично оцінив пояснення ОСОБА_1 , зазначивши, що сам ОСОБА_1 підтвердив зміну напрямку руху свого автомобіля на своїй смузі дорожнього руху з правого узбіччя, куди він з`їхав на ширину колеса, на ліву сторону смуги, де в цей час рухався автомобіль «Лексус», при цьому будь яких заходів, щодо безпечності свого маневру не вживав. А також суд вказав, що покази ОСОБА_1 співпадають з показаннями ОСОБА_2 в частині моменту порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 , який, змінюючи напрямок руху автомобіля «Мазда» безпосередньо перед автомобілем «Лексус», не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки автомобілю «Лексус».
       Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції необґрунтованими з огляду на таке.
       Відповідно до п.10.1 Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
       Як витікає з приписів п.10.3 Правил дорожнього руху України у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.
       Згідно з п. 10.4 Правил дорожнього руху України перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух .
       Напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. 
       Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині — і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.
       За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю.
       На переконання апеляційного суду суд першої інстанції формально підійшов до вирішення даної справи про адміністративне правопорушення та безпідставно прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП.
       Так,  згідно зі схемою місця ДТП напрямок руху автомобіля «Мазда» визначено прямо по смузі руху. Відповідно до технічних характеристик автомобіля «Мазда» його ширина становить 1,84м, а точка зіткнення з правого краю проїзної частини становить 2,2 метри. Як пояснив в судовому засіданні водій автомобіля «Мазда» ОСОБА_1 , він постійно знаходився на своїй смузі руху, не з`їжджав на узбіччя, до моменту зіткнення знаходився попереду транспортного засобу «Лексус», і точка зіткнення також зазначена на смузі руху автомобілю «Мазда». Дані обставини знайшли своє підтвердження показами свідка ОСОБА_3 , допитаного судом апеляційної інстанції, та долученими стороною захисту в судовому засіданні доказами.
       Все це в сукупності, на думку апеляційного суду, свідчить про те, що автомобіль «Мазда» не здійснював перестроювання в іншу смугу руху та не змінював напрямок руху зі своєї смуги і в момент зіткнення автомобіль «Мазда» повністю знаходився на своїй смузі руху, а отже, в діях водія ОСОБА_1 не вбачається порушень п. 10.1., 10.3.,10.4. ПДР України. Втім, судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної постанови вказані обставини не були враховані.
       В силу ч. 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
       Стандарт доведення поза розумним сумнівом з огляду на практику Європейського суду з прав людини, який за аналогією з кримінальним правом та процесом поширюється, крім іншого, і на розгляд судами справ про адміністративні правопорушення, означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
       Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
       Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
       З огляду на викладене постанова суду першої інстанції є необґрунтованою і підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки вина останнього у вчиненні даного правопорушення не була доведена поза розумним сумнівом як під час судового, так і під час апеляційного розгляду.
       На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - задовольнити.
       Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року - скасувати.
       Винести нову постанову, якою  ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та провадження у справі закриті на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Суддя Дніпровського апеляційного суду                                 Г.П. Слоквенко