УХВАЛА           
 
05 червня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 201/2485/17
провадження № 61-19307св21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про відвід судді-доповідача Пророка Віктора Васильовича від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,                                  про розірвання договорів банківського вкладу, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня                         2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада                    2021 року,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом                                  до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), треті особи: Національний банк України (далі - НБУ), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), про розірвання договорів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня            2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано договори, укладені між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 : від 29 серпня                         2016 року № SAMDNWFD0071281360901; від 04 серпня 2015 року                                                            № SAMDNWFD0070750459901; від 30 вересня 2015 року                                                                   № SAMDNWFD0070836836201; від 30 вересня 2016 року                                                                          № SAMDNWFD0071323132301; від 30 липня 2015 року                                                                         № SAMDNWFD0070743984200; від 03 червня 2016 року                                                                       № SAMDNWFD0071187728701; від 19 жовтня 2015 року                                                                    № SAMDNWFD0070862038901; від 29 січня 2016 року                                                                                                      № SAMDNWFD0071014758201; від 30 травня 2011 року                                                                           № SAMDN47000716910743, а також за картковими/поточними рахунками:                 № НОМЕР_1 (картка Platinum); № НОМЕР_2 (картка для виплат Голд) № НОМЕР_3 (картка для виплат Голд); № НОМЕР_4 (Бонусний договір); № НОМЕР_5 (картка Platinum); № НОМЕР_6 (картка для виплат Голд). 
Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти                  у розмірі 4 801 318,88 грн, 558 152,73 євро, 21,39 дол. США. У задоволенні позову ОСОБА_1 у частині компенсації моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, апеляційну скаргу НБУ задоволено частково, рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову ОСОБА_1 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1                         про розірвання договорів банківського вкладу, стягнення грошових коштів відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського  апеляційного суду від 14 березня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» та НБУ залишено без задоволення,                             а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня                           2017 року залишено без змін.
У листопаді 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року                             та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, в задоволенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк»                                   про зупинення виконання рішення Жовтневого районного суду                                                     м. Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року заяву суддів Верховного Суду Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М. про самовідвід у справі задоволено, справу передано для проведення повторного автоматизованого розподілу.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 16 вересня 2022 року справу призначено судді-доповідачеві Крату В. І., судді, які входять до складу колегії: Коротун В. М., Краснощоков Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2022 року справу призначено                                      до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати  Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В., Червинської М. Є.                                         від 05 жовтня 2022 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2022 року справу повернуто на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2023 року задоволено заяву суддів                     Крата В. І., Краснощокова Є. В. про самовідвід від участі у розгляді справи                                та передано її на автоматизований розподіл.
У результаті повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю., визначено суддів,                                 які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Карпенко С. О., Коротун В. М.,                          Тітов М. Ю.
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року задоволено заяву судді Зайцева А. Ю. про самовідвід від участі у розгляді справи та передано                                        її на автоматизований розподіл.
У результаті повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, справу призначено судді-доповідачеві Червинській М. Є., визначено суддів,                          які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Карпенко С. О., Коротун В. М.,                            Тітов М. Ю.
Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2023 року заяви суддів                                Червинської М. Є. та Коротуна В. М. про самовідвід у справі задоволено                                 та передано її на автоматизований розподіл.
У результаті повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, справу призначено судді-доповідачеві Пророку В. В., визначено суддів,                                   які входять до складу колегії: Грушицький А. І., Ігнатенко В. М., Карпенко С. О.,                            Тітов М. Ю.
Перед початком розгляду справи по суті, 26 квітня 2023 року, суддя Пророк В. В. заявив самовідвід від розгляду справи № 201/2485/17 (провадження                                      № 61-19307св21) з метою недопущення виникнення обставин, які б могли викликати в учасників справи та сторонніх спостерігачів сумніви щодо неупередженості судді-доповідача і забезпечення довіри учасників справи                                та сторонніх спостерігачів до судових рішень Верховного Суду, посилаючись                           при цьому на положення пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України.
27 квітня 2023 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала до Верховного Суду заяву про відвід судді-доповідача Пророка В. В.                          від розгляду справи № 201/2485/17.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю. від 30 травня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви судді Пророка В. В. про самовідвід.
Визнано необґрунтованим заявлений представником ОСОБА_1 - адвокатом Левченком О. В. відвід судді Пророка В. В. від розгляду справи                                № 201/2485/17.
В ухвалі зроблено висновок, що зміст та доводи, на які посилається заявник                            як на підставу для відводу судді, не знайшли свого підтвердження й не свідчать про існування підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України.
Заяву про відвід судді Пророка В. В. передано для вирішення іншому судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2023 року справу призначено судді Петрову Є. В.
Заява ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Пророка В. В. від розгляду справи № 201/2485/17 мотивована тим, що ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В. від 06 вересня 2022 року задоволено заяву АТ КБ «ПриватБанк» про відвід колегії суддів у справі                                  № 201/473/17 у подібних правовідносинах зі справою, що переглядається. Таким чином, на думку заявниці, суддя Пророк В. В. висловив свою позицію та фактично брав участь у розгляді справи, що викликає сумніви у його неупередженості.
Верховний Суд, перевіривши доводи, дійшов висновку, що заявлений представником ОСОБА_1 - адвокатом Левченком О. В. відвід судді Пророка В. В. від розгляду справи № 201/2485/17 є необґрунтованим.
Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу                            у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає                               чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;                         3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини,                         що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Частинами другою та третьою статті 39 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Головна мета відводу ? гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу ? запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Відповідно до частин першої, другої статті 48 Закону України «Про судоустрій                             і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя                                           є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись                                   при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію                         про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.
У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того,                             що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку                                               в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).
Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним                           та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться                                   до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий                         та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки                         не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, це означає,                    що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися,                      що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, № 33949/02, від 09 листопада 2006 року).
Обґрунтування заяви представника ОСОБА_1 - адвоката                                        Левченка О. В. про відвід судді Пророка В. В. полягає в наявності сумнівів у його неупередженості у зв`язку з тим, що ухвалою судді Пророка В. В. від 06 вересня 2022 року задоволено заяву АТ КБ «ПриватБанк» про відвід колегії суддів у справі № 201/473/17. 
Верховний Суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу щодо суб`єктивного критерію, дійшов переконання про відсутність підстави стверджувати, що суддя-доповідач Пророк В. В. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.
За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу, констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що суддя Пророк В. В. виявляє особисту упередженість або демонструє заінтересованість у результаті розгляду справи. Безпідставні сумніви заявника у відсутності безсторонності судді                                                                   не є вирішальними і не можуть бути підставою для відводу судді.
Враховуючи, що доводи заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Левченка О. В. про відвід судді Пророка В. В. не ґрунтуються на вимогах закону                        і не свідчать про упередженість та необ`єктивність судді, не доводять наявність                            у судді прямої чи побічної заінтересованості у результаті розгляду справи, тому підстави для відводу судді відсутні.
Керуючись статтями 36, 40, 260 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , про відвід судді-доповідача Пророка Віктора Васильовича від розгляду справи № 201/2485/17.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                         Є. В. Петров