Постанова                       
Іменем України
24 травня 2023 року 
м. Київ
справа № 202/3023/21
провадження № 61-7204св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка  В. В.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Одеське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в  Одеській області на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 січня 2022 року у складі судді Бєсєди Г. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2022 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Свистунової О. В., Пищиди М. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, за участю заінтересованих осіб: Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області (далі - Відділення), ОСОБА_2 .
Заява обґрунтована тим, що 06 березня 1999 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який 05 березня 2004 року розірвано. 
Після розірвання шлюбу вони з ОСОБА_3 проживали окремо до кінця 2006 року, але надалі поновили сімейні відносини та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний побут, вели спільне господарство, виховували дитину. 
У червні 2014 року вона усиновила дитину. 
Відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України) ОСОБА_3 записано у свідоцтві про народження дитини як батька. Факт внесення ОСОБА_3 до свідоцтва про народження протягом всього часу спільного проживання не оскаржено. ОСОБА_3 вважав дочку своєю дитиною, піклувався про неї, забезпечував матеріально, брав участь у її вихованні, відвідував разом з дитиною медичні та позашкільні заклади. 
Дочка вважає його своїм рідним батьком та про факт усиновлення не знає. 
ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте проживав однією сім`єю разом із нею ( ОСОБА_1 ) та спільною дитиною за адресою: АДРЕСА_2 . 
01 липня 2020 року ОСОБА_3 загинув від нещасного випадку на виробництві. 
ОСОБА_1 зазначила, що встановлення факту їй необхідно для отримання страхових виплат на підставі частини шостої статті 42 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-ХІV), відповідно до вимог якої у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога членам його сім`ї.
Просила встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з кінця 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Індустріального районного суду м.  Дніпропетровська від 11 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з кінця 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд першої інстанції виходив з того, що обов`язковою умовою для визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 членами сім`ї є факт їх спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.
Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується доказами у справі: копіями наданих листів, що надходили на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , фотознімками у різний період спільного проживання, подяками на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за виховання дочки - ОСОБА_4 , копіями договорів про надання товарів та послуг, які укладалися ОСОБА_3 , виписками з історії хвороби та декларацією про вибір лікаря із зазначенням адреси проживання: АДРЕСА_2 .
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2022 року апеляційну скаргу першого заступника начальника Фонду залишено без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2022 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції виходив з доведеності факту проживання ОСОБА_1 з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації шлюбу з кінця 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю, а тому погодився з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заяви та її задоволення.
Доводи апеляційної скарги про наявність спору про право є помилковими.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у липні 2022 року до Верховного Суду, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області (далі - Управління), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення про залишення заяви без розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що всупереч пункту 10 частини другої статті  197, статті 222 та частини другої статті 258 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд першої інстанції не розглянув заяву заінтересованої особи - Відділення Фонду, про залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду.
Відділення, яке ОСОБА_1 визначила заінтересованою особою, з огляду на вимоги частини третьої статті 8 Закону № 1105-ХІV не є юридичною особою. Управління є юридичною особою. Всупереч пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України суд першої інстанції до закінчення підготовчого провадження не замінив неналежного учасника справи. 
Задоволення заяви ОСОБА_1 зумовлює виникнення спору про право, оскільки вона вказує, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу їй необхідно для призначення та отримання страхових виплат.
Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 ОСОБА_1 не подала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає: суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), у постановах Верховного Суду від 20 червня 2019  року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18), від 26 травня 2021 року у справі № 523/19129/19 (провадження № 61-10712св20) від 10 листопада 2021 року у справі № 295/3547/21 (провадження 
№ 61-10600св21).
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у жовтні 2022 року, ОСОБА_1 заперечує проти доводів Управління, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Відзив обґрунтований тим, що для висновку про неможливість розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, та залишення заяви без розгляду, цивільне процесуальне законодавство України вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.
Представник Управління не навів заперечень щодо права  ОСОБА_1 на отримання виплат відповідно до частини шостої статті 42 Закону № 1105-ХІV.
На запит ОСОБА_1 щодо вказаної страхової виплати, Відділення надало відповідь, що згідно з частиною шостою статті 42 Закону № 1105-ХІV у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2022 року справу призначено судді-доповідачу Мартєву С. Ю. Визначено суддів, які входять до складу колегії суддів: Фаловська І. М., Сердюк В. В.
Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. 
Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2022 року у задоволенні клопотання Управління про зупинення дії постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2022 року відмовлено.
У жовтні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 травня 2023 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Олійник А. С. та суддів: Ступак О. В. (головуючий), Гулейков І. Ю., Погрібний С. О., Яремко В. В.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Згідно зі статтею 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення - скасуванню із закриттям провадження у справі з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
06 березня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 , виданим 06 березня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська.
05 березня 2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05 березня 2004 року, серія НОМЕР_2 .
Згідно зі свідоцтвом про народження, серія  НОМЕР_3 , виданим (повторно) 24 червня 2014 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_4 , виданим 02 липня 2020 року Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.
Згідно з довідкою про причину смерті від 02липня 2020 року№ 65, виданою Кобеляцьким районним судово-медичним відділенням обласного бюро судово-медичної експертизи департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації Міністерства охорони здоров`я України, ОСОБА_3 помер унаслідок вибуху та розриву вогнегасника.
Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «К.О.Д.» від 16 липня 2020 року № 2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживав та вів спільне господарство з дружиною ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 .
З 27 жовтня 2006 року  ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта. 
ОСОБА_3  з 17 січня 2003 року зареєстрований за адресою:   АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини першої, частиною другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. 
Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в порядку окремого провадження з посиланням на статті 293, 315 ЦПК України, ОСОБА_1 зазначила, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 01 липня 2020 року від нещасного випадку на виробництві, з яким вона проживала без шлюбу, встановлення факту їй необхідно для отримання від Фонду страхових виплат на підставі частини шостої статті 42 Закону № 1105-ХІV.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону № 1105-XIV Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Відповідно до частин шостої та сьомої статті 6 Закону № 1105-XIV рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов`язковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується. Рішення правління Фонду оформляється постановою. Постанови правління Фонду підлягають обов`язковому оприлюдненню на офіційному веб-сайті Фонду протягом 20 робочих днів після їх прийняття. Рішення правління Фонду, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з  урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Фонд є суб`єктом владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями, тому за предметним та суб`єктним складом спір у справі за позовною вимогою до відповідного Управління виконавчої дирекції Фонду про визнання права на страхові виплати підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 25 квітня 2018 року у справі № 360/1438/16 (провадження № 11-350апп18), від 28 листопада 2018 року у справі № 405/5366/17 (провадження 
№ 11-876апп18).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц (провадження № 14-5цс20) зробила висновок, що спори стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності Фонду, його робочих органів і їхніх правонаступників про обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням є публічно-правовими. А тому їх необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21 (провадження 
№ 61-3264сво22) зазначено, що підставою для встановлення факту перебування на утриманні чоловіка є отримання від Фонду страхових виплат, передбачених Законом № 1105-XIV, тому відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц (провадження № 14-5цс20), позивачка має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є Управління виконавчої дирекції Фонду.
У справі, що переглядається у касаційному порядку, вимога ОСОБА_1 пов`язана з доведенням наявності у неї підстав для призначення та виплати соціальних платежів і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, заявлена саме у зв`язку з відмовою Фонду виплатити відповідні кошти.
У справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.»
Верховний Суд зазначає, що між ОСОБА_1 та Управлінням Фонду виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
У спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.
Верховний Суд, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
З урахуванням наведеного, вимога ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з  ОСОБА_3 не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
За таких обставин необхідно закрити провадження у справі, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.
Аналогічні по суті висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина друга статті 414 ЦПК України).
Таким чином, перевіривши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність безумовних підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій та закриття цивільного провадження у цій справі, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Згідно із частиною другою статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Керуючись статтями 255, 259 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в  Одеській області задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2022 року скасувати.
Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, заінтересовані особи: Одеське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, ОСОБА_2 , закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                             О. В. Ступак
Судді:                                                                                                         І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
С. О. Погрібний 
В. В. Яремко