ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/7707/22                                                                  Суддя першої інстанції: Поліщук Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б., 
          при секретарі                    - Ткаченко В.В., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Академії Державної пенітенціарної служби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 , третя особа - Міністерство юстиції України про стягнення коштів, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, 
В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2022 року позивач - Академія Державної пенітенціарної служби звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Міністерство юстиції України про стягнення коштів, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому просив: 
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Академії Державної пенітенціарної служби (код ЄДРПОУ: 08571788 IBAN UA408201720313241001201007942 банк: ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати пов`язані з утриманням її в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 77550,64 грн (сімдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят грн 64 коп.).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - Академія Державної пенітенціарної служби звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
28 березня 2023 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 14612, від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого аргументи, наведені в апеляційній скарзі позивача не спростовують висновків до яких дійшов суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, наголошує, що жодних повідомлень від позивача про необхідність добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у ВНЗ від 15.09.2022 року та розрахунку цих витрат відповідач не отримувала.
04 квітня 2023 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 46079, від Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого третя особа підтримує апеляційну скаргу Академії Державної пенітенціарної служби, просить її задовольнити в повному обсязі, наголошує, що з моменту відкриття провадження у даній справі минуло більше 5 місяців та 6 місяців з дня отримання ОСОБА_1 повідомлення від Академії про необхідність сплати коштів, втім відповідачем до цього часу не вжито жодних заходів щодо сплати заборгованості, що свідчить про протиправність висновку суду першої інстанції про передчасність звернення позивача до суду із відповідним позовом.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у вимірі спірних правовідносин позивач був зобов`язаний здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у цьому ВНЗ, відобразити узагальнену суму відшкодування у відповідному наказі про звільнення курсанта, а також надати йому час на добровільне відшкодування таких витрат і лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, останній може звернутися до суду, водночас в матеріалах справи відсутні докази щодо ознайомлення відповідача із розрахунком витрат та відмови відповідача у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у цій справі.
          Колегія суддів, вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 01.06.2021 року між Академією Державної пенітенціарної служби (Виконавець), Департаментом з питань виконання кримінальних покарань (Замовник) та ОСОБА_1 (Особа) було укладено Контракт № 764 про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України (а.с. 12-14). Умови вказаного Контракту, з-поміж іншого, передбачають, що: Виконавець зобов`язується після видання наказу про відрахування Особи із закладу вищої освіти до закінчення навчання видати їй під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 днів з дати отримання повідомлення відшкодувати витрати Виконавцеві із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунку для перерахування коштів (пункт 1 роз. ІІ); Особа зобов`язується відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію». Витрати відшкодовуються Особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання (пункт 3 роз. ІІ).
Відповідно до наказу Академії від 19.08.2020 року № 269/ОД ОСОБА_1 зараховано з 25.08.2020 року курсантом 1 курсу денної форми здобуття освіти за кошти державного бюджету (а.с. 10-11).
Відповідно до наказу Академії від 14.09.2022 року № 216о/с позивача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням) та відраховано з Академії 15.09.2022. Знято з усіх видів забезпечення з 16.09.2022 року (а.с. 15).
15.09.2022 року позивачем сформовано Повідомлення № 13/2191 щодо необхідності відповідача відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням курсанта в Академії та складено Довідку-розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 в Академії № 5/2172, згідно з якою загальна сума витрат складає 77550,64 грн, що включає: грошове забезпечення - 52005,64 грн; продовольче забезпечення - 17261,39 грн; речове забезпечення - 4578,31 грн; медичне забезпечення - 473,52 грн; оплата комунальних послуг та спожиті електроносії - 3231,78 грн (а.с. 16, 17).
На виконання ухвали суду від 13.12.2022 року позивачем надано до суду квитанцію АТ «Укрпошта» від 16.09.2022 року про направлення ОСОБА_1 листа рекомендованого (а.с. 78, 79).
У зв`язку із несплатою вказаних коштів в добровільному порядку, позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції, доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною п`ятою статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-ІV встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Частинами другою, четвертою статтею 74 Законом України «Про Національну поліцію», передбачено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (частина п`ята статті 74 Закону України «Про Національну поліцію»).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:
дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Типову форму контракту затверджує МВС.
Пунктом 3 Порядку № 261 передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з:
грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;
оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання (пункт 4 Порядку № 261).
Пунктом 5 Порядку № 261 визначено, що після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
Так, відповідно до змісту укладеного Контракту від 21.06.2021 року № 764 про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України, зокрема, пункт 3 розділу II, Сторонами було погоджено відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», в повному обсязі за весь період фактичного навчання.
При цьому, відповідач, як вірно наголошено судом першої інстанції, була обізнана щодо наявності у неї обов`язку із відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, про що свідчить її підпис у Контракті від 01.06.2021 року № 764.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано час відповідачу на добровільне відшкодування витрат на її утримання в Академії, з огляду на що заявлена позовна вимога є передчасною, оскільки направлена на захист ще не порушеного права.
Втім, колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на те, що обов`язок відшкодувати Академії Державної пенітенціарної служби витрати, пов`язані з утриманням у ВНЗ, в якому навчалась особа в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованістю чи відмови від подальшої роботи після закінчення ВНЗ, прямо передбачений у Контракті № 764 про здобуття освіти у закладах вищої освіти, що які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України, що був укладений між позивачем та ОСОБА_1 та наявний в матеріалах справи.
Крім того, в межах розгляду даної справи відповідач подавала відзив на позов, а отже достеменно знає про наявність обов`язку із відшкодування витрат, понесених позивачем на її навчання, втім, станом на дату розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в добровільному порядку такі витрати не відшкодовано.
Так, згідно з повідомлення № 13/2191 щодо необхідності відповідача відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням курсанта в Академії та Довідкою-розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 в Академії № 5/2172, загальна сума витрат складає 77550,64 грн, що включає: грошове забезпечення - 52005,64 грн; продовольче забезпечення - 17261,39 грн; речове забезпечення - 4578,31 грн; медичне забезпечення - 473,52 грн; оплата комунальних послуг та спожиті електроносії - 3231,78 грн (а.с. 16, 17).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260).
Цей Порядок розроблено відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і «Про донорство крові та її компонентів» та постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», від 15 червня 1994 року № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», від 11 серпня 1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах», від 22 грудня 1995 року № 1037 «Про надбавки до посадових окладів осіб, зайнятих на шифрувальній роботі», від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а отже розповсюджується й на спірні правовідносини.
Згідно із пунктом 13 Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, які діяли на дату виплати, поверненню не підлягає.
На переконання колегії суддів, навчання у Академії Державної пенітенціарної служби є, як закріплено на законодавчому рівні навчанням із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, з огляду на що грошове забезпечення курсанта (абітурієнта) не відноситься до витрат, пов`язаних із утриманням курсанта у навчальному закладі, а є видатками у сфері соціального забезпечення військовослужбовця та інших осіб, виплаченими за період військової служби (навчання).
Таким чином, на переконання колегії суддів, підстави для стягнення з колишнього курсанта витрат на виплату грошового забезпечення відсутні, оскільки суми грошового забезпечення не визначені законом такими, що включаються у витрати, пов`язані із утриманням військовослужбовця та/або інших осіб у вищому навчальному закладі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.02.2019 року у справі №617/640/16-ц.
Разом з тим, відповідач зобов`язана відшкодувати витрати пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 25 545 грн. (77  550,64 грн. - 52  005,64 грн.), що складаються із витрат по продовольчому, речовому, медичному забезпеченні та по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч.2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, з огляду на що в межах спірних правовідносин відсутні підстави для стягнення витрат на сплату судового збору з відповідача.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Академії Державної пенітенціарної служби - задовольнити частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,  -  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Академії Державної пенітенціарної служби - задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Академії Державної пенітенціарної служби - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Академії Державної пенітенціарної служби (14000, м. Чернігів, вул. Гонча 34, код ЄДРПОУ: 08571788) суму у розмірі 25  545 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.
У задоволенні іншої частини апеляційної скарги Академії Державної пенітенціарної служби - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є. Пилипенко

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко      

          С.Б.Шелест  
          
Повний текст рішення виготовлено 02 травня 2023 року.