ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 квітня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/1067/22
Головуючий у першій інстанції - Олещенко В. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/287/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Мамонової О.Є.,
суддів - Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Шкарупою Ю.В., 

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2022 року  у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,

                                       У С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати його батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести зміни до актового запису № 62 від 25.02.2020 про народження ОСОБА_4 , зазначивши батьком дитини його - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що приблизно в липні 2017 року він познайомився з ОСОБА_5 . З того часу вони почали перебувати в близьких стосунках, а починаючи з 2019 року стали спільно проживати та вести спільне господарство на орендованій квартирі. Зазначав, що офіційно шлюб вони вирішили укласти після народження дитини. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_6 . Однак одразу після пологів у реанімаційному відділенні КЛЗ "Чернігівської центральної районної лікарні" ОСОБА_5 померла. За вказаним фактом в провадженні СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження №12020270010001190 від 18.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. 
У зв`язку з тим, що на момент народження сина позивач та ОСОБА_5 не перебували в офіційному шлюбі, то у Книзі реєстрації народжень запис про батька дитини та прізвище, ім`я по-батькові дитини були зроблені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Чернігівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) син позивача та ОСОБА_5 зареєстрований як ОСОБА_4 . 
Наголошував, що з метою найкращих інтересів новонародженого ОСОБА_6 , позивач разом з відповідачем ОСОБА_2 вирішили, що остання стане опікуном новонародженого. З самого народження позивач разом із сином та відповідачем ОСОБА_2 спільно проживають в одному житлі та виховують ОСОБА_7 . 
Указував, що визнання батьківства необхідне для отримання офіційного піклування над сином та в подальшому, щоб син мав можливість бути спадкоємцем ОСОБА_1 .

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2022 року позив ОСОБА_1 задоволено.
Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Зобов`язано Чернігівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести зміни до актового запису № 62 від 25.02.2020 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши батьком дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність обставини, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не була обізнана про наслідки визнання нею позову, судом не роз`яснено наслідки вчинення такої дії. Зазначає, що про обізнаність із такими наслідками в заяві вона не вказувала. 
Указує, що доказів на підтвердження батьківства для постановлення рішення про його визнання за позивачем у справі недостатньо.
Звертає увагу на те, що відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. До участі в даній справі зазначений орган не залучався, відповідний висновок не надавав, умови проживання ОСОБА_1 не обстежував і відповідний акт не складав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, зазначає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, прийняте на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.
Зазначає, що в ухвалі про відкриття провадження суд вказав: роз`яснити відповідачу, у разі заперечення проти позову, право на подачу відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала разом із позовною заявою та додатками до неї направлялась відповідачці рекомендованим листом, отримана останньою 03.08.2022. 
Указує, що відповідачка в підготовче судове засідання 01.09.2022 не з`явилася, але подала через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю, позов ОСОБА_1 просила задовольнити з підстав його визнання.
Наголошує, що ч. 4 ст. 19 СК України містить вичерпний перелік випадків, в яких участь органу опіки і піклування є обов`язковою, при цьому спір про встановлення батьківства до цього переліку не входить.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Савицького І.О., які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи визнання позову відповідачем, батьківство ОСОБА_1 стосовно народженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку, оскільки позов пред`явлений в інтересах дитини, є обґрунтованим, законним та підтверджується матеріалами справи.
З висновком районного суду щодо доведеності батьківства ОСОБА_1   апеляційний суд погоджується, зважаючи на наступне. 

Судом у справі встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , про що 25.02.2020 видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 16).
З актового запису про народження № 62 від 25.02.2020, що вчинений  Чернігівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на підставі заяви старшої акушерки акушерського відділення КНП «Чернігівська центральна районна лікарня» Рудник О.І., вбачається, що батьком ОСОБА_4 записаний ОСОБА_8 , матір`ю - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відомості про батька внесені за вказівкою заявника ОСОБА_9 . Видано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України. Мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що письмово повідомлено орган опіки та піклування Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області 25.02.2020. Відомості про матір заповнені відповідно до пред`явленого паспорту (а.с. 138).
Факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 28.02.2020 (а.с. 15).
Відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю померлої ОСОБА_5 , батьком останньої є ОСОБА_3 , залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 45).
Розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації № 57 від 03.03.2020 малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Чернігів, встановлено статус дитини-сироти у зв`язку зі смертю матері, зазначено, що малолітній перебуває в родині бабусі, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18).
Розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації від 05.06.2020 № 133 про встановлення опіки:
-   встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- призначено ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , опікуном над малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- констатовано, що малолітній перебуває на первинному обліку в службі у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації; мати дитини, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; батько дитини, ОСОБА_8 , записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;
- покладено персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психічний розвиток дитини на опікуна ОСОБА_2 та надано рекомендації (а.с.17)
У провадженні СВ Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження № 12020270010001190 від 18.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, в рамках якого ОСОБА_2 визнана потерпілою, ОСОБА_1 має статус  свідка.
Як вбачається з копії протоколу допиту потерпілої ОСОБА_2 від 19.02.2020 остання дала наступні показання. Її донька ОСОБА_5 протягом останніх 6 місяців проживала спільно з ОСОБА_10 по АДРЕСА_4 . ОСОБА_5 знаходилась на 39-40 тижні вагітності. В ніч з 15.02.2020 на 16.02.2020 ОСОБА_5 перебувала за місцем свого мешкання спільно зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_11 , та у ОСОБА_12 почались тренувальні перейми. ОСОБА_12 повідомила, що зранку 16.02.2020 спільно зі своїм чоловіком поїдуть до КНП «Чернігівська центральна районна лікарня». 16.02.2020 вони приїхали до цієї лікарні та ОСОБА_5 госпіталізували. 17.02.2020 спілкувалась в телефонному режимі з донькою, повідомляла, що спільно з цивільним чоловіком гуляли на вулиці поблизу лікарні. Вночі зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що в них народився син. 18.02.2020 близько 03 год. 30 хв. ОСОБА_8 зателефонували з лікарні та повідомили, що у ОСОБА_5 зупинилось серце (а.с. 46-48).
Допитаний в якості свідка 19.02.2020 ОСОБА_1 пояснив, що до недавнього часу він мешкав разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 16.02.2020 він зі своєю дружиною, яка на той час перебувала на 9 місяці вагітності, виходячи із загального стану її самопочуття, через тренувальні перейми, які сталися у ОСОБА_5 , прийняли рішення їхати до пологового будинку для того, аби лягти для збереження плоду. 18.02.2020 він знаходився в лікарні, аби вчасно прибути за викликом цивільної дружини у разі початку пологів, так як у них були заплановані партнерські пологи. О 18 годині ОСОБА_1 переодягнувся і був проведений до пологової палати, де знаходився з дружиною до самої ночі. Коли стало зрозуміло, що ОСОБА_5 не зможе продовжити процес природних пологів, останні підписала згоду на кесарів розтин, а ОСОБА_1 в швидкому порядку попросили покинути палату. О 03 год. 45 хв. на його телефон надійшов дзвінок, йому повідомили, що під час реанімаційних дій його дружина померла. В лікарні повідомили, що у ОСОБА_5 сталася алергічна реакція на якийсь препарат й сталася зупинка серця (а.с. 49-51).
За показаннями свідка ОСОБА_13 , завідуючої гінекологічним відділенням КНП "Чернігівська центральна районна лікарня", що відображені в протоколі допиту від 18.02.2020, дійсно під час пологів ОСОБА_5 був присутній її чоловік. Не зважаючи на всі проведені заходи, о 03 год. 30 хв. ІНФОРМАЦІЯ_1 констатовано смерть ОСОБА_5 (а.с. 53-56).
У матеріалах справи містяться спільні світлини ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_5 (а.с. 9-14).

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9 Конвенції про права дитини).
Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини).
Статтею 27 Конвенції про права дитини, передбачено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 
Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.
Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03.08.2006, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися при вирішенні питань, що безпосередньо стосуються дитини з причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суди у окремих своїх постановах керуються аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».
Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, від 16.07.2015).
Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 2 ст. 125 CК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.
Згідно з ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Частиною 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина.
Відповідно до ст. 128 СК України визнання батьківства за рішенням суду відбувається за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.
Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07.05.2009 № 3451/05, § 34, «Kalacheva V. Russian Federation»).
Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції позивачем заявлено клопотання про проведення біологічної (генетичної) експертизи з метою встановлення наявності кровного споріднення між ним та малолітнім ОСОБА_4 (а.с. 117-118). 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 31.01.2023 задоволено клопотання ОСОБА_1 , призначено у справі судову генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Чи є громадянин України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , біологічним батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ?».
Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко О.В. № 103-22-2023 від 21.03.2023 вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_14 складає величину не менше ніж 99,9%; за вимогами Другого Міжнародного Симпозіуму з Ідентифікації людини - біологічне батьківство вважається доведеним (а.с. 149-152).

Зважаючи на вказаний висновок експерта, який підтверджує беззаперечне біологічне батьківство позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази, дійшов правильного висновку про доведеність батьківства ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відтак не є слушними посилання відповідачки в апеляційній скарзі на недостатність доказів на підтвердження батьківства для постановлення рішення про його визнання за позивачем.
Доводи апеляційної скарги щодо незалучення до участі в даній справі органу опіки та піклування, а також відсутності його висновку у справі,  не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 
У справі, що переглядається, вирішується спір щодо визнання батьківства, а тому в силу приписів ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування не є обов`язковою.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено районним судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2022 року - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
На підтвердження понесених витрат на оплату судової експертизи позивачем суду надано квитанцію від 03.03.2023 на суму 10 868 грн (а.с. 160). У зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи в сумі 10 868 грн підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2   - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2022 року - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 10 868 (десять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн у відшкодування витрат за проведення судової експертизи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено 19 квітня 2023 року.

Головуюча                                                                      О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                 О.І.Онищенко                                                                                         

                                                                                        Н.В.Шитченко