КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа № 756/9712/21	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1815/2023	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
16 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді - Семенюк Т.А
Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
при секретарі - Малашевському О.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину сумісного придбаного майна, -
В С ТА Н ОВ И В :
 
В червні 2021року позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що з вересня 2013 року вона проживала разом з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З часу їхнього спільного проживання, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. З моменту спільного проживання, на спільно зароблені гроші та позичені кошти позивач та ОСОБА_4 придбали квартиру  АДРЕСА_1 , вартістю 733 874,00 гривень, квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 618052,68 гривень, також придбали майнові права АДРЕСА_3 , вартістю 1 223 483,66 гривень. 
ОСОБА_4 від іншого шлюбу має сина ОСОБА_3 , який останні роки не проживав із батьком та з позивачкою, та не приймав участь у веденні спільного господарства, а також ніколи не надавав батьку грошові кошти для його забезпечення та утримання.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Померлого хоронили дочка та зять позивачки разом з відповідачем.
Вважає, що майно, яке було придбане чоловіком і жінкою під час їхнього спільного проживання однією сім`єю, має бути визнане спільною сумісною власністю. 1/2 його частина має бути виключена зі спадкового майна, а за другим із цивільного подружжя має бути визнане право власності на цю частку.
У зв`язку із викладеним просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_2  з ОСОБА_4 з вересня 2013 року до квітня 2021 року; визнати квартиру загальною площею 48,3 кв.м. та житловою площею 18,6 кв.м., що розташована за адресою:    АДРЕСА_4 спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 48,3 кв.м. та житловою площею 18,6 кв.м., що розташована за адресою:    АДРЕСА_4 ; визнати квартиру загальною площею 20,70 кв.м. та житловою площею 10,20 кв.м., що розташована за адресою:  АДРЕСА_5 спільною власністю ОСОБА_2  та ОСОБА_4 ; визнати за  ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 20,70 кв.м. та житловою площею 10,20 кв.м., що розташована за адресою:  АДРЕСА_5 ; визнати майнові права на квартиру загальною площею 73,46 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; визнати за   ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину майнових прав квартири загальною площею 73,46 кв.м. що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року в задоволенні позову  ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що  суд першої інстанції не взяв до уваги подані позивачем докази та, зокрема, пояснення осіб, які підтверджували обставини спільного проживання сторін.
Відносно квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_4 , апелянт зазначає, що вона була придбана частково за її кошти та її облаштування, які вона отримала після поділу майна від попереднього шлюбу, (розписка про отримання коштів у суму 10 000 дол. США (ст.23). 
Вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував той факт, що апелянт мала високий рівень доходу, працюючи директором приватного дитячого навчального комплексу в Оболонському районі, що було підтверджено відомостями про застраховану особу (ст. 28-31), а також позивач задекларувала 17 000 доларів США грошових активів (ст. 182). 
Апелянт сплачувала комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_2 , купувала меблі, техніку та різні побутові речі, також допомагала чоловіку у його захоплені та переводила кошти на його карту.
Зазначила, що суд першої інстанції не врахував також електронного листування між  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 2012 по 2014 роки, апелянт та чоловік разом замовили закордонні паспорти про що свідчать договори на виготовлення, планували поїхати на відпочинок.
Вважає, що важливим є той факт, що апелянт та покійний чоловік захворіли на ковід-19 разом, чоловік потрапив з ускладненням до лікарні, де помер, а апелянт лікувалась дома за адресою АДРЕСА_4 . 
Також матеріали справи містять докази про те, що позивачем купувалась іноземна валюта та сплачувалась у Аркаду за житло, де чітко зазначено, що оплату проводили через ОСОБА_6 та її підпис зазначений на квитанції (ст. 99).
07 вересня 2022 року на адресу апеляційного судунадійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 , в якому представник відповідача просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без завдоволення, посилаючись на те, що спільно проживати з ОСОБА_4  вона почала з літа 2013 року в квартирі по  АДРЕСА_6 разом з батьками померлого та відповідачем, проте вказане не відповідає дійсності, адже відповідач, та його бабуся як особи, які постійно проживали за вказаною вище адресою, з впевненістю заявляють, що позивач ніколи не проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_7 .
В 2016 році, у зв`язку із придбанням житла за адресою:  АДРЕСА_4 ,батько відповідача переїхав жити до вказаної квартири, у якій і був зареєстрований один з 2018 року і до смерті, натомість з наданої позивачем копії паспорту, з 1992 року остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , аз наданої позивачем інформації на сьогоднішній день адреса її реєстрації не змінена. 
Також у відповідності до Декларації яка була подана особисто позивачем 23.03.2017 рокуостання у п.2.2. Інформація про членів сім ї суб`єкта декларування вказала: мати - ОСОБА_9 , дочку - ОСОБА_1 ОСОБА_10 , онучка - ОСОБА_11 , онук - ОСОБА_12 . Тобто, станом на 23.03.2017 рокупозивач ОСОБА_4 своїм чоловіком не вважала і як наслідок, не віднесла його до членів своєї родини, також і сам ОСОБА_4 не вважав позивача частиною своєї родини, оскільки при підписанні договору купівлі-продажу квартири 21.12.2018 рокуОСОБА_4 своєю заявою ствердив, що він на момент укладання договору в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім'єю. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що згідно договору про участь у фонді фінансування будівництва № 66469 від 13.01.2014 року ОСОБА_4 надав згоду на у участь у фонді фінансування будівництва однокімнатної квартири АДРЕСА_9 .
10.02.2014 рокуОСОБА_4 уклав договір №66469 про уступку майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 , вартість об`єкта інвестування 618052,68 грн.
Згідно договору купівлі- продажу від 21.12.2018рокуОСОБА_4 придбав квартиру  АДРЕСА_1 за ціною 733874,00грн. У договорі купівлі-продажу від 21.12.2018 квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 зазначив, на момент укладення цього договору в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю ( пункт 11 договору).
Згідно договору про участь у фонді фінансування будівництва № 82953 від 22.11.2017 року ОСОБА_4 надав згоду на у участь у фонді фінансування будівництва двохкімнатної квартири АДРЕСА_10 .
26.02.2018 рокуОСОБА_4 уклав договір про уступку майнових прав на квартиру АДРЕСА_10 , вартість об`єкта інвестування 1223483,66 грн.
ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , а ОСОБА_2 зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_8 , що свідчить про визначення ними окремих місць їх постійного проживання, а квартира  АДРЕСА_9 , не була постійним місцем проживання ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  позивачем не доведено вимог щодо проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
За змістом частин першої, другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.  
За приписами  частини другої статті 3 СК України,  сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.08.2019 справа №588/350/15 (провадження №61-30273св18)
Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. 
Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
За змістом положень статті 74 СК України, у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.
Отже, виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Судом встановлено, що  у січні 2014 року ОСОБА_4 надав згоду на участь у фонді фінансування будівництва однокімнатної квартири АДРЕСА_9 , 10.02.2014року уклав договір №66469 про уступку майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 , вартість об`єкта інвестування 618052,68грн.
Згідно договору про участь у фонді фінансування будівництва № 82953 від 22.11.2017року,ОСОБА_4 надав згоду на у участь у фонді фінансування будівництва двохкімнатної квартири АДРЕСА_10 . 26.02.2018 рокууклав договір про уступку майнових прав на квартиру АДРЕСА_10 , вартість об`єкта інвестування 1223483,66 грн.
Згідно договору купівлі- продажу від 21.12.2018року ОСОБА_4 придбав квартиру  АДРЕСА_1 за ціною 733874,00грн. 
При цьому, удоговорі купівлі-продажу від 21.12.2018 квартири  АДРЕСА_1 ОСОБА_4 зазначив, на момент укладення цього договору в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю ( пункт 11 договору).
Доказів, що спірна нерухомість придбавалась ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за спільні кошти, суду не надано.
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що  квартира АДРЕСА_2 була придбана та облаштована частково і за кошти позивача, які вона отримала після поділу майна від попереднього шлюбу, (розписка про отримання коштів у суму 10 000 дол. США, оскільки це спростовується матеріалами справи, належнних доказів на підтвердження своїх доводів позивач не надала, як не надала доказів, що отримані нею 10000 доларів після поділу майна подружжя від колишнього чоловіка вкладені у придбання вищезазначеної квартири.
Наявність у позивача доходу та декларування 17 000 доларів США грошових активів також не свідчать про фінансування придбаної ОСОБА_4 нерухомості.
Також колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги, що апелянт сплачувала комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_2 , оскільки оплата комунальних послуг за проживання у квартирі не може свідчити про наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Колегія суддів критично ставиться і до доводів скарги, що апелянт та покійний чоловік захворіли на ковід-19 разом, чоловік потрапив з ускладненням до лікарні, де помер, а апелянт лікувалась дома за адресою АДРЕСА_4 , оскільки у медичних документах, які містяться в матеріалах справи, адресою реєстрації позивача зазначено  АДРЕСА_8 .
Щодо доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги подані позивачем докази та, зокрема, пояснення осіб, які підтверджували обставини спільного проживання сторін, колегія суддів зазначає наступне. 
Щодо поданих позивачем фотознімків, на яких зображена вона і ОСОБА_4 підтверджує лише те, що вони разом перебували в одному місці і в один час, і ніяким чином не підтверджують наявності між позивачем та ОСОБА_4 фактичних шлюбних стосунків, оскільки спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19). 
Крім того, як вбачається з Декларації,яка була подана особисто позивачкою 23.03.2017року, остання у п.2.2. Інформація про членів сім ї суб`єкта декларування вказала: мати - ОСОБА_9 , дочку - ОСОБА_1 ОСОБА_10 , онучка - ОСОБА_11 , онук - ОСОБА_12 . Тобто, станом на 23.03.2017 року позивач ОСОБА_4 своїм чоловіком не вважала і як наслідок, не віднесла його до членів своєї родини, також і сам ОСОБА_4 не вважав позивача частиною своєї родини, оскількипри підписанні договору купівлі-продажу квартири 21.12.2018 року ОСОБА_4 своєю заявою ствердив, що він на момент укладання договору в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім'єю. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог.
Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновківсуду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, - 
                                                      
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 -  залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлений 22 травня 2023 року.

Головуючий 

Судді