Номер провадження: 22-ц/813/5271/23 
Справа № 2-2170/11
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Воронцова Л. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого                 Воронцової Л.П. (суддя-доповідач),
суддів:                         Базіль Л.В.
                               Ігнатенко П.Я.
за участю секретаря        Кузьміч Г.Р.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 січня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельніченко Г.В., стягувач - Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк",

ВСТАНОВИВ
06 лютого 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Згода Олексій Олександрович, звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельніченко Г.В. з приводу примусового виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.04.2014 року у справі № 2-2170/11, стягувач — ПАТ “МТБ Банк”, яку в новій редакції подано до суду 29 листопада 2021 року.
Скарга мотивована тим, що при примусовому виконанні рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.04.2014 року у справі № 2-2170/11, про задоволення позову ПАТ “Марфін Банку”, який є правонаступником ВАТ “Морський транспортний банк”, стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в сумі 338 975,16 дол.США та 76 333,58 грн, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельніченко Г.В., при передачі на реалізацію належного заявниці майна, визначенні його вартості та складанні Акту про реалізацію, допущено ряд порушень закону, наслідком яких є порушення її прав.
Скаржник зазначала, що у період розгляду справи № 2-2170/11 у різних судових інстанціях було відкрито виконавче провадження та не дивлячись, що судове рішення було скасовано, державний виконавець продовжував виконувати виконавчі дії і постановами від 10.09.2015 і 13.04.2016 призначив експерта для участі у виконавчому провадженні. 
За результатом виконання постанови, оцінювачем складено звіт про вартість майна - торгово-виставкового центру, загальною площею 2648 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 5 377 647 грн без врахування ПДВ.
У порушення вимог ч.3 ст.58 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець не повідомив її про результати оцінки об`єкта з дотриманням передбаченої процедури, що позбавило її можливості надати свої заперечення щодо результатів оцінки і призвело до порушення її прав у виконавчому провадженні.
Саме за визначеною у звіті про вартість об`єкту оцінки від 10.05.2016 року майно передано на публічні торги і в подальшому передано стягувачу в рахунок погашення боргу шляхом заліку вимог стягувача в рахунок ціни майна.
Скаржник зазначає, що визначена оцінювачем вартість майна не відповідає його ринковій вартості, є суттєво заниженою, що підтверджується висновком № 179/2019 від 23.12.2019 року судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи, проведеної експертом ПП “Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.”
Вважає, що державний виконавець не визначив ринкову вартість майна і передав на реалізацію за ціною, яка втричі менша за його дійсну ринкову вартість.
Крім того, скаржник вважає, що оцінювачем при визначенні вартості майна у повній мірі не дотримано положень Національного стандарту № 1 “Загальні засади оцінки майна і майнових прав”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року №1440 (далі- Національний стандарт №1) щодо відсотку коригування при оцінці майна.
Оскільки скаржник до теперішнього часу не отримувала повідомлення про проведення оцінки нерухомого майна рекомендованим листом, вважає, що строк на оскарження в судовому порядку звіту про вартість об`єкту оцінки від 10.05.2016 року нею не пропущено.
Враховуючи, що дії старшого державного виконавця із визначення вартості майна боржника не відповідали вимогам законодавства, усі подальші дії, пов`язані із реалізацією нерухомого майна боржника також є неправомірними.
Просила суд :
визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельніченко Ганни Володимирівни:
з визначення вартості, оцінки майна боржника ОСОБА_2 , а саме торгово-виставкового центру, загальною площею 2648,0 кв.м , розташованого за адресою : АДРЕСА_1 , відповідно до звіту оцінювача про вартість об`єкту оцінки станом на 10 травня 2016 року у сумі 5 377 647 грн. без врахування ПДВ, без врахування дійсної ринкової вартості такого майна;
з укладання 27.09.2018 року Акту про реалізацію предмета іпотеки шляхом заліку забезпечених вимог в рахунок ціни нерухомого майна, за яким майно передано стягувачу без врахування дійсної ринкової вартості такого майна;
Визнати незаконною та скасувати постанову.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 січня 2023 року скаргу задоволено.
Визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області та старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельниченко Ганни Володимирівни в рамках виконавчого провадження №48144636 відкритого на підставі виконавчого листа №2-2170/11 від 17.07.2014 р. щодо передачі стягувачу - Публічному акціонерному товариству "МТБ Банк" майна боржника ОСОБА_1 - торгово-виставкового центру, загальною площею 2648,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 5 377 647 грн. (без ПДВ),без врахування дійсної ринкової вартості такого майна
Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельниченко Ганни Володимирівни з визначення вартості, оцінки майна боржника ОСОБА_1 - торгово-виставкового центру, загальною площею 2648,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до звіту оцінювача про вартість об`єкту оцінки станом на 10 травня 2016 р. у сумі 5 377 647 грн. (без ПДВ) без врахування дійсної ринкової вартості такого майна.
Визнано протиправним та скасовано Акт від 27.09.18 р. про реалізацію предмета іпотеки шляхом заліку забезпечених вимог в рахунок ціни нерухомого майна, за яким майно передано стягувачу без врахування дійсної ринкової вартості такого майна.
Не погоджуючись із ухвалою суду Відділ примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області подав апеляційну скаргу, зазначаючи про порушення судом норм матеріального і процесуального права при її винесенні.
Зазначає, що є правонаступником відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
В обґрунтування скарги посилався на те, що дії державного виконавця щодо визначення суб`єкта оціночної діяльності були визначені відповідно до Закону України “Про виконавче провадження”, а сама вартість майна, що підлягало реалізації, визначалась не державним виконавцем, а суб`єктом оціночної діяльності — ТОВ “Консалтингове бюро “Домінанта”.
Зацікавлена сторона має право подати державному виконавцю заперечення проти звіту про оцінку і, в разі відмови останнім у призначенні рецензування звіту, може оскаржити його дії. Лише рецензування звіту з оцінки є єдиним законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки.
Сама лише наявність висновку іншого суб`єкта оціночної діяльності від 23.12.2019 року, у якому визначено вищу вартість зазначеного нерухомого майна, не дає підстав суду стверджувати про незаконність оцінки проведеної ТОВ “Колсалтингове бюро “Домінанта”, та неправомірність дій виконавця, що пов`язані з її проведенням. 23 серпня 2016 року, 29 вересня 2016 року та 04 листопада 2019 року представник скаржника ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження ВП №48144636, про що наявні докази у матеріалах провадження, однак ані звіт суб`єкта оціночної діяльності, ані визначену вартість за результатами проведення оцінки майна не оскаржив, з заявою про рецензування звіту не звертався.
Зазначає, що строк звернення із скаргою на дії державного виконавця не є строком позовної давності, а процесуальним строком, тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі № 2608/20647/12.
Судом першої інстанції взагалі не розглядалося питання щодо строку звернення зі скаргою на дії державного виконавця, хоча такий строк чітко передбачений ст. ст.57, 74 Закону України “Про виконавче провадження” та ст. 449 ЦПК України та у даному випадку він пропущений.
Просив скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Суботіна Л.В. зазначає про те, що скаржником надані докази лише до суду апеляційної інстанції, тому вони не повинні братися судом до уваги, про всі виконавчі дії з приводу примусової реалізації майна ОСОБА_2 не повідомлялася, тому суд дійшов правильного висновку про задоволення скарги боржника і підстав для скасування судового рішення немає.
В судове засідання представник ПАТ “МТБ БАНК” не з`явився, про дату, місце, час розгляду справи був належним чином повідомлений, тому колегія суддів вважає можливим справу розглядати у його відсутність, в порядку частини 2 статті 372 ЦПК України. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ВП ВРУЗПВР Коновалова І.В. доводи апеляційної скарги підтримала, на підставах зазначених у ній, представник ОСОБА_2 адвокат Суботіна Л.В. доводи апеляційної скарги не визнала, посилаючись на позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу. 
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 , суд зробив висновок, що проведена ТОВ «Консалтингове бюро Домінанта» оцінка майна не відповідає пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1, а вказаний звіт про оцінку майна не можна вважати достатньо обґрунтованим та об`єктивним.
При цьому суд урахував, що відповідно до наявних у справі висновку про ринкову вартість нерухомого майна, щодо якого виник спір, така вартість суттєво вища ніж та, яка зазначена експертом в оскаржуваному звіті про оцінку майна та дійшов висновку про визнання недійсною оцінки нерухомого майна, проведеної ТОВ «Домінанта» у межах процедури виконавчого провадження, з огляду на розбіжність у визначенні орієнтованої вартості зазначеного майна і з метою недопущення реалізації описаного й арештованого майна за заниженою ціною, що може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передачі майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартості.
З висновками суду колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18 та від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц дійшла висновку, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. 
Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.
Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 447 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.         Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Верховний Суд зауважує, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.
Строк звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2014 року задоволено позов ПАТ “МТБ Банк", стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 338 975,16 дол. США та 76 333,58 грн., яке в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 набуло чинності.
На виконання вказаного рішення 17 липня 2014 року Овідіопольський районний суд Одеської області видав виконавчий лист №2-2170/11.
15 липня 2015 року постановами Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №48144636 з примусового виконання виконавчого листа №2-2170/11, виданого 17.0714 р.Овідіопольським районним судом Одеської області у справі №2-2170/11 за рішенням від 29.04.2014 р., яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 338 975,16 дол. США та 76333,58 грн. та звернуто стягнення на майно боржника.
В рамках виконавчого провадження №48144636, постановами від 10.09.2015 р. та від 13.04.2016 р. старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельниченко А.В. призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Консалтингове бюро Домінанта».
За результатами проведеної незалежної оцінки майна боржника ТОВ «Консалтингове бюро Домінанта» сформовано два висновки 15.09.2015 р. та 06.05.2016 р. складено звіти про оцінку майна, відповідно до яких вартість майна боржника ОСОБА_2 , - торгово-виставкового центру, загальною площею 2648,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на дату оцінки становить відповідно 5 426 193 грн., без ПДВ (звіт від 15.09.2015 р.) та 5 377 647 грн., без ПДВ (звіт 06.05.2016 р.).
24.10.16 р. зупинено стягнення за виконавчим документом на підставі ухвали суду від 20.10.16 р.
27.09.18 р. постановою державного виконавця поновлено виконавче провадження.
За Актом державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 27.09.2018 вказане майно передано за ціною 5 377647,00 грн. шляхом заліку вимог стягувача в рахунок ціни майна та 14.11.18 р. виконавчий лист повернуто стягувачу за п.2 ст.37 Закону Украйни «Про виконавче провадження».
Як вбачається із матеріалів справи, представник ОСОБА_2 адвокат Петренко Г.І. знайомився із матеріалами виконавчого провадження : 23.08.2016, 29.09.2016 та за результатами ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження 28 серпня 2016 року подав в інтересах боржника - ОСОБА_2 скаргу на дії державного виконавця, зокрема і щодо не погодження із вартістю майна, яка на думку останнього, початково мала бути визначена у рішенні суду. Вказана скарга містить посилання на звіт про незалежну оцінку майна у розмірі 5 377 647 грн без ПДВ.(т.5 а.с.2-6).
З матеріалами виконавчого провадження знайомився і представник скаржника адвокат Згода О.О. 04 листопада 2019 року.(т.10, а.с. 265).
Зазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про обізнаність представників скаржника, а отже і її, незважаючи на заперечення останніх про отримання письмового повідомлення про оцінку майна, про здійснення такої оцінки оцінювачем і її результати.
Проте, зі скаргою на дії державного виконавця, яка є предметом даного судового розгляду ОСОБА_2 звернулася до суду 06 лютого 2020 року, редакцію якої уточнила 21 листопада 2021 року, тобто з пропуском процесуального строку на оскарження дій приватного виконавця, визначеного статтею 449 ЦПК України. (т.7 а.с.1).
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19, зроблено висновок, що з’ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 пропустила визначений частиною першою статті 449 ЦПК України десятиденний строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, і не заявляла клопотання про поновлення цього процесуального строку з поважних причин, на що суд першої інстанції уваги не звернув та не надав правової оцінки даній обставині, повинен був залишити скаргу ОСОБА_2 без розгляду.
Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав залучення на стадії апеляційного розгляду справи доказів про дати ознайомлення представників скаржника із матеріалами справи та не зазначення державним виконавцем в суді першої інстанції про пропуск строку на подання скарги на дії державного виконавця підлягають відхиленню, оскільки не ґрунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи, які містять документи виконавчого провадження із відповідними заявами представників скаржника про ознайомлення з матеріалами справи. (т.8 а.с.267-269; 326-327; т.9 а.с.3-4; 57-58).
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 січня 2023 року постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню із залишенням скарги ОСОБА_1 , без розгляду.
Керуючись статтями  367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ 
Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення  примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) задовольнити частково.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 січня 2023 року скасувати.
Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельніченко Г.В., стягувач - Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк", залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції - Верховного Суду. 
Повний текст судового рішення складено 26.04.2023 року.

Головуючий                                                                 Л.П. Воронцова

Судді                                                                         Л.В.Базіль

                                                                               П.Я. Ігнатенко