ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року	Львів	Справа № 380/11946/22 пров. № А/857/2545/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року (суддя - Кравців О.Р., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м.Львів, дата складання повного тексту - не зазначено), 
в адміністративній справі №380/11946/22 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора прикордонної служби 2-ї категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби "Краківець" (тип А) майстра сержанта ОСОБА_2, Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди, 

                                                          встановив: 

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів Інспектора прикордонної служби 2-ї категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип А) майстра сержанта ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, в якому просив: 1) визнати противоправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 03 серпня 2022 року інспектора прикордонної служби 2-ї категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відповідача 1 майстер сержанта ОСОБА_2 , яким позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України; 2) зобов`язати відповідачів надати позивачу дозвіл на перетинання державного кордону України на міжнародному автомобільному пункті пропуску «Краківець» при наданні наявних у позивача та зазначених у позові документів для перетинання державного кордону на виїзд з України; 3) стягнути з відповідача-2 на користь позивача кошти на відшкодування майнової шкоди у розмірі 57289,25 грн, моральної шкоди у розмірі 57289,25 грн, всього: 114578,50 грн, а також сплачені судові витрати. 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення від 03.08.2022 Інспектора прикордонної служби 2-ї категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби "Краківець" (тип А) майстра сержанта ОСОБА_2 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16 річного віку - ОСОБА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 496,20 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що рішення суду є необґрунтоване та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що в ході перевірки поданих позивачем документів було встановлено відсутність підтверджуючих документів, які дають підстави для перетину державного кордону у відповідності до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року №57 у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин. Що стосується визначення відповідачем конкретного та вичерпного переліку документів для виїзду за кордон, звертає увагу скаржник, що статтею 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.  У той же час, громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які є здобувачами перед вищої та вищої освіти, асистенти - стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти в Україні не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, але, з урахуванням приписів п. 2-6 Правил №57, даній категорії громадян України обмежено право виїжджати за кордон, так як ця категорія зазначена в абзаці другому частині третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а не у частині першій цієї статті. Зауважує скаржник, що станом на 03.08.2022 спірні правовідносини були врегульовані Правилами №57 і посилання на лист Адміністрації Деожприкордонслужби України є необґрунтованим. Щодо виданої ТЦКСП довідки, то така не є військово-обліковим документом. Загалом зазначає апелянт, що надані позивачем 03.08.2022 року документи не дали змогу уповноваженими посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України позивачу, тому оскаржуване рішення прийняте інспектором прикордонної служби про відмову в перетині державного кордону України позивачу є правомірним. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 05.01.2023 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України (а.с. 19-20), зарахований як студент до Академії фінансів та бізнесу Вістула у Варшаві, денна форма навчання першого ступеня за напрямком "Комп`ютерні науки". Дата початку навчання - 17.10.2022 і триватиме до 31.03.2024 (а.с. 10-зв.,12). 
З довідки ІНФОРМАЦІЯ_6 №6/6202 від 28.07.2022 судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до ч.9 ст.17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" має право на відстрочку від призову на строкову військову службу. Заперечень щодо виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає. Довідка дійсна протягом 6 місяців з дати її видачі (а.с. 9-зв.). 
03 серпня 2022 року позивач перетинав українсько-польський кордон на міжнародному автомобільному пункті пропуску «Краківець». 
Рішенням від 03.08.2022, прийнятим інспектором прикордонної служби 2-ї категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип А) майстер сержанта ОСОБА_3 , відмовлено позивачу в перетинанні державного кордону України як громадянину України, який досяг 16 річного віку (а.с. 7). 
Підставою відмови слугувало те, що на підставі Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а також Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року" позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, оскільки вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон. 
Позивач подав скаргу на рішення відповідача від 03.08.2022 про відмову в перетині державного кордону України (а.с. 23). 
Листом від 09.08.2022 7 прикордонний Карпатський загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України повідомив позивача, що рішення про пропуск його через Державний кордон України буде прийняте уповноваженою службовою особою Державною прикордонної служби України, безпосередньо під час перетину кордону, за наявності оригіналів всіх необхідних документів (а.с. 34). 
19.08.2022 позивач також здійснив спробу перетнути державний кордон України на міжнародному автомобільному пункті пропуску "Краківець" та рішенням уповноваженої службової особи Державною прикордонної служби України від 19.08.2022 йому з аналогічних підстав зазначених у рішенні від 03.08.2022 відмовлено у перетинанні кордону (а.с. 35). 
Вважаючи рішення відповідача про відмову в перетині державного кордону України протиправним, позивач звернувся із цим позовом до адміністративного суду. 

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.23 Закону України №3543-XII станом на 03.08.2022 позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації і прибувши до міжнародного автомобільного пункту пропуску через державний кордон України 03.08.2022 мав право на перетин державного кордону України як особа, яка згідно з п.2-6 Правил перетинання державного кордону не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України та його скасування. Щодо позовної вимоги про зобов`язання надати дозвіл на перетинання позивачу державного кордону України, суд першої інстанції не знайшов підстав для її задоволення з огляду на дискреційність повноважень відповідача як органу, який здійснює контроль пропуску через державний кордон України. При цьому суд вважав, що позивач має право на перетин державного кордону України, і це є достатнім для захисту його порушеного права. Також окружний суд не знайшов підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування шкоди. 
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що рішення суду першої інстанції від 05.01.2023 оскаржене в апеляційному порядку лише відповідачем з обґрунтуванням своїх вимог у задоволеній частині позову. У той же час рішення суду у частині відмови у задоволенні решта позовних вимог позивачем в апеляційному порядку не оскаржене. 
Відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини в задоволеній частині позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду вважає рішення суду першої інстанції в оскарженій частині помилковим, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 
Наведене кореспондується також з положеннями ст.1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.94 №3857-XII (далі - Закон №3857-XII). При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки. 
Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 
Воєнний стан в розумінні положень ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст.2 Закону №389-VIII). 
Приписами частини 1 статті 8 Закону №389-VIII передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів (п.6 ч.1 ст.8 Закону №389-VIII); забороняти громадянам, які перебувають на військовому або спеціальному обліку у Міністерстві оборони України, Службі безпеки України чи Службі зовнішньої розвідки України, змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповідного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України; обмежувати проходження альтернативної (невійськової) служби (п.16 ч.1 ст.8 Закону №389-VIII). 
Отже, право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями Конституції України та законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану. 
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-IX. 
Пунктом 3 вказаного вище Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". 
У подальшому воєнний стан був продовжений Указами Президента України, зокрема, Указом Президента України, затвердженими Законами України, від 14 березня 2022 року №133/2022 з 05:30 години 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 з 05:30 години 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 з 05:30 години 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 з 05:30 години 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 з 05:30 години 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. 
Із вищевказаного слідує, що станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством. 
У відповідності до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на військову службу за призовом під час мобілізації можуть бути призвані громадяни призовного віку від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (статті 15, 22). 
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII). 
Так, статтею 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. 
Статтею 22 Закону №3543-XII визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, серед іншого з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, визначення їх призначення на особливий період. 
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин. 
Громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи іншої посадової особи, визначеної у частині третій статті 22. 
В частині першій статті 23 Закону №3543-XII перелічено категорії військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. 
В абзаці другому частини третьої статті 23 Закону №3543-XII визначено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти. 
Згідно із п.8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 (далі - Порядок №1455, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством. 
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (далі Закон №3857-XII). 
Статтею 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року №1710-VI (далі - Закон №1710-VI) визначено, що перетинання особами державного кордону здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України. Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. 
Відповідно до статті 14 частини 1 Закону №1710-VI, іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт. 
Частиною 2 статті 3 Закону №3857-XII встановлено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. 
Правила перетинання державного кордону громадянами України були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі Правила №57 у редакції на час виникнення спірних правовідносин). 
Пунктом 1 Правил №57 визначено, що ці Правила визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону. 
Як зазначено у пункті 2 Правил №57, у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. 
У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон (п.12 Правил №57). 
Згідно із пунктом 2-6 Правил №57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 
Отже, законодавством встановлено загальна умова для всіх громадян України, яка передбачає, що для перетинання державного кордону громадяни України крім паспортних документів в передбачених законодавством України випадках повинні мати також підтверджуючі документи. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а саме право вільно залишати територію України громадянами призовного віку, з урахуванням обмежень, які встановлюються законом. Водночас законом передбачена і відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, яка надається громадянам призовного віку, зокрема, - здобувачам професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистентам-стажистам, аспірантам та докторантам, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти. 
Під час судового розгляду встановлено, що станом на час виникнення спірних правовідносин на території Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільний виїзд з України обмежувалось законодавством. 
Матеріалами справи підтверджується, що позивач зарахований студентом до Академії фінансів та бізнесу Вістула у Варшаві у 2022 навчальному році, період навчання з 17.10.2022 до 31.03.2024 (стаціонарна форма). 
Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_6 №6/6202 від 28.07.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до ч.9 ст.17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" має право на відстрочку від призову на строкову військову службу. Заперечень щодо виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає. Довідка дійсна протягом 6 місяців з дати її видачі. 
Отже, відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. 
Однак, беручи до уваги пряме застереження, яке міститься у п.2-6 Правил №57, із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України №383 від 29.03.2022, №399 від 01.04.2022, здобувачам професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистентам-стажистам, аспірантам та докторантам, які навчаються за денною або дуальною формами, не надано право на перетин державного кордону в разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану. 
На переконання апеляційного суду, системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що станом на 03.08.2022 діяли обмеження та заборони на період дії правового режиму воєнного стану виїзду за межі території України громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, відповідно до Правил №57, а саме пункту 2-6, який не надає дозволу на перетин державного кордону України здобувачам професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистентам-стажистам, аспірантам та докторантам, які навчаються за денною або дуальною формами. 
Відповідно, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що надані позивачем представнику Державної прикордонної служби України документи не давали підстав для прийняття рішення про надання позивачу дозволу на перетин державного кордону України уповноваженими посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України. 
Тобто, незважаючи на те, що позивач не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 2 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII, що підтверджується відповідною довідкою, він не має права на перетин державного кордону на виїзд з території України в умовах воєнного стану, оскільки пунктом 2-6 Правил №57 встановлено обмеження щодо виїзду за межі території України особам, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на особливий період у відповідності до абзаців 2-8 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII. 
Щодо довідки територіального центру комплектування та соціальної підтримки, згідно якої позивач має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (на строкову службу), то колегія суддів звертає увагу, що процедури надання відстрочки від призову на військову службу та надання права на перетин державного кордону в умовах воєнного стану є різними за змістом правовими процедурами. 
З приводу покликання позивача на лист Державної прикордонної служби України від 17.03.2022, а також застосування судом першої інстанції роз`яснення Державної прикордонної служби України від 25.07.2022, вважаючи, що такі підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що зазначені документи не є нормативно-правовим актом та носять виключно рекомендаційний характер. Крім того, такі застосовувалися для реагування на правовідносини до їх врегулювання на законодавчому рівні, які реалізував Уряд шляхом внесенням змін до Правил №57, вносячи зміни постановами №383 від 29.03.2022, №399 від 01.04.2022. Тобто, зазначені лист та роз`яснення Державної прикордонної служби України втратили актуальність для спірних правовідносин у зв`язку з внесенням змін до цих Правил. 
Відповідно до п.4 розпорядження Голови Державної прикордонної служби України №23-7913/0/6-22-вих від 03.04.2022р. «Щодо виїзду за кордон України деяких категорій осіб» розпорядження Голови Державної прикордонної служби України №23-6855/0/6-22-вих від 17.03.2022р. та №23-7507/0/6-22-вих від 28.03.2022р. не застосовуються (у зв`язку із прийняттям змін та доповнень до Правил №57). 
Отже, оскаржуване рішення про відмову позивачу у перетинанні державного кордону України є законним і підстави для його скасування відсутні. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та з порушення норм матеріального права, що підтверджує обґрунтованість доводів апеляційної скарги у вказаній частині, а тому оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 03.08.2022 про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України. 
Також необхідно скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення розподілу понесених позивачем судових витрат, з урахуванням вимог статті 139 КАС України. 
У решта частині рішення суду першої інстанції, тобто в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог, не є об`єктом перегляду судом апеляційної інстанції, а тому у вказаній частині його необхідно залишити без змін. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд - 

                                                          постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України - задоволити частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року в адміністративній справі №380/11946/22 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора прикордонної служби 2-ї категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби "Краківець" (тип А) майстра сержанта ОСОБА_2, Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди - скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 03.08.2022 Інспектора прикордонної служби 2-ї категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип А) майстра сержанта ОСОБА_2 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16 річного віку - ОСОБА_1 , і в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань, судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп., - і в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні таких позовних вимог та стягнення судових витрат. 
У решта частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року в адміністративній справі №380/11946/22 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	Н. В. Ільчишин