ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/958/23 Головуючий 1 інстанції: Тимош О.М. 
Провадження №: 33/818/421/23 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2023 року  Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві ОСОБА_1 , без участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , з участю його захисника – ОСОБА_3 , за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Московського районного суду м.Харкова від 20 03 2023 року, - 
В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 536, 80 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 01 2023 року о 09-30 годині в м.Харкові по вул.Познанській у районі будинку 8-А водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ 210990», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком №74 від 15 01 2023 року. 

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення п. 2.9а Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням судді, захисник ОСОБА_2 – адвокат Красноруцький О.М. подав апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_2 та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що судом першої інстанції було проігноровано пояснення ОСОБА_2 про те, що він 09 01 2023 року о 9-30 годині транспортним засобом не керував та наркотичні засоби не вживав. 
Крім того, з відеозапису, доданого до матеріалів справи можна зробити висновок про те, що він взагалі не підтверджує факт керування ОСОБА_2 будь-яким транспортним засобом. Вказаний відеозапис розпочинається з моменту прибуття працівників поліції до наркологічного диспансеру о 10-17 годині. Момент зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_2 на ньому відсутній.
Вказує, що в порушення вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису засобів фото – і кінозйомки, затвердженої наказом МВС №1026 від 18 12 2018 року, працівниками поліції було надано суду першої інстанції лише частину відеозапису обставин справи.

Вказує, що ОСОБА_2 , даючи згоду на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, мав підстави вважати, що до нього будуть застосовані кайданки, оскільки в умовах воєнного стану у працівників поліції наявні, як кайданки так і вогнепальна зброя.

Вважає, що працівники поліції умисно додали до матеріалів справи частину відеозапису, який не мав відношення до справи, на якому жінка похилого віку скаржиться на поведінку свого сина, з метою введення в оману суду та створення хибного уявлення в суді, що цим сином наркоманом є ОСОБА_2 .

Апелянт піддає сумніву законність проведення процедури огляду ОСОБА_2 на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Вказує, що зразки матеріалу у ОСОБА_2 відбирались в пластиковий флакон, який не був стерильний. Незрозуміло в яких умовах та який час зберігався цей біологічний зразок, куди транспортувався та коли саме проводилось лабораторне дослідження.

Крім того, вказує на часові розбіжності у акті медичного огляду ОСОБА_2 від 09 01 2023 року та у самому огляді ОСОБА_2 лікарем.

Зазначив також, що судом першої інстанції не надана юридична оцінка діям працівників поліції щодо невідсторонення від керування транспортним засобом ОСОБА_2 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази зазначеного факту.

      Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник Красноруцький О.М. просив про задоволення апеляційної скарги та про закриття провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

        Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції, з огляду на матеріали адміністративної справи, дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на підставі ст. 36 КУпАП прийняв рішення про застосування до останнього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановлених обставин, постановити мотивоване законне рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9а.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Приймаючи рішення про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.9а ПДР України.
Так, визнаючи ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №287533 від 24 01 2023 року, який складений компетентною особою та відповідає вимогам ст. ст. 254, 256 КУпАП; рапортом інспектора поліції; висновком щодо результатів медичного огляду під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №74 від 15 01 2023 року, складеного КНП ХОР «ОНД», яким встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у стані наркотичного сп`яніння; відеозаписом з реєстратора поліцейського.

          Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів вчинення ОСОБА_2  адміністративного правопорушення, оскількивідеозапис не містить відомостей щодо керування ним автомобілем, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Так, під час перегляду відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського, встановлено, що вся поведінка ОСОБА_2 , який добровільно та свідомо погодився поїхати до КНР ХОР «ОНД» для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, свідчить про те, що він, сприймав ситуацію саме як водій. Жодного коментаря, з приводу того, що він не керував транспортним засобом на відео не зафіксовано.
Навпаки ж, на вказаному відеозаписі ОСОБА_2 повідомив про те, що він обізнаний щодо процедури проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, так як він вже був у аналогічних ситуаціях і працівники поліції його сюди вже привозили. 
Враховуючи викладене, твердження апелянта щодо невстановлення факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння є неспроможним та спростовується як переглянутим відеозаписом так і іншими доказами, наявними в матеріалах справи. 
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 був вимушений поїхати до наркоцентру через здійснення щодо нього погроз працівниками поліції, спростовується поведінкою ОСОБА_2 , який під час перебування у наркоцентрі, вів досить доброзичливий та спокійний діалог з працівниками поліції. Будь-якого прояву тиску чи погроз з боку працівників поліції, переглянутим відеозаписом не зафіксовано.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, ОСОБА_2 не звертався. Внаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції.
Що стосується твердження захисника щодо незаконності проведення процедури огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`ягніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, поліцейський направляє цю особу на огляд до найближчого закладу охорони здоров`я. Проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, а також обов`язкова присутність свідків при проведенні огляду в медичному закладі, вказаною Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами не передбачено.
       Відповідно до вимог розділу ІІІ вказаної Інструкції, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.
Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається на підставі акта медичного огляду.
Зі змісту висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що водія ОСОБА_2 було направлено працівником поліції до спеціалізованого медичного закладу 09 01 2023 року о 10-10 годині.
Огляд проведено було 09 01 2023 року о 10-25 годині в межах 2-х годин з моменту виявлення поліцейським ознак наркотичного сп`яніння у водія відповідно до положень ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
      Висновок щодо перебування ОСОБА_2 у стані наркотичного сп`яніння був заповнений та виготовлений 15 01 2023 року.
Вказівка апелянта на те, що вказаний у висновку час виготовлення акту медичного огляду ОСОБА_2 передує часу огляду останнього є, на переконання апеляційного суду чисто технічною опискою, та ніяким чином не спростовує винуватість ОСОБА_2 в інкримінованих йому діях. 
Таким чином огляд ОСОБА_2 на стан сп`яніння проведено відповідно до процедури проведення огляду на стан сп`яніння, визначеної Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак, алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП.
Так, з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 складено після проведення огляду водія, внаслідок якого було встановлено перебування водія у стані наркотичного сп`яніння внаслідок вживання «канабісу», про що зазначено у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №74 від 15 01 2023 року (а.с.1).
Отже, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення у працівників поліції був офіційний документ, яким підтверджувався стан наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_2 – це висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №74 від 15 01 2023 року .
       За таких обставин, огляд ОСОБА_2 на стан сп`яніння в медичній установі проведений відповідно до положень «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України,МОЗ України 09.11.2015 року №1452/73.
На підставі наведеного апеляційний суд вважає, що досліджені апеляційним судом докази в повному обсязі підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог п.2.9 а Правил дорожнього руху України.
Підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні, а тому, апеляційний суд вбачає у діях ОСОБА_2 свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП. 
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Враховуючи викладене, на переконання апеляційного суду доводи апелянта щодо відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не знайшли свого підтвердження.
Навпаки ж всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП. 
Що стосується твердження апелянта про те, що працівниками поліції не було здійснено відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом, то апеляційний суд вважає їх голослівними та такими, що спростовуються наступним.
       Відповідно до вимог п. 2.9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак, алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, уповноважена особа патрульної служби забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин х моменту виявлення підстав його проведення .
Як вбачається з матеріалів справи, доставку ОСОБА_2 до КНП ХОР «ОНД» працівниками поліції було забезпечено на їх службовому автомобілі. Вказане підтверджується переглянутим відеозаписом з реєстратора працівника поліції.
Тобто стверджувати про невідсторонення ОСОБА_2 від керування його автомобілем підстави відсутні.
Що стосується твердження апелянта про те, що працівники поліції не забезпечили безперервної відеозйомки вчиненого правопорушення за допомогою відеореєстратора, а надали лише частину відеозапису обставин правопорушення, апеляційний суд вважає, що воно є безпідставним, з огляду на наступне.
Відповідно до розпорядження начальника Харківської обласної військової адміністрації від 21 03 2022 року, з метою уникнення розголошення інформації, яка може допомогти противнику дізнатися інформацію про переміщення та хід виконання завдань Сил оборони, у зв`язку з активним веденням бойових дій на території Харківської області, згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №68/2022 «Про утворення військової адміністрації», відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та керуючись пунктом 8 частини 4 статті 15 зазначеного Закону зобов`язав: заборонити з 21 березня на період дії правового режиму воєнного стану на території Харківської області використання відеореєстраторів та інших пристроїв для фото- і відеофіксації під час використання автомобільного та мототранспорту для фото – і відеозйомки доріг загального користування, об`єктів загального призначення, об`єктів інфраструктури, блокпостів, укріплень, розташування, зосередження чи переміщення військових частин (підрозділів) сил оборони.
З огляду на викладене, працівники поліції були позбавлені можливості здійснювати безперервну відеофіксації за допомогою відеореєстратора, оскільки такі дії йдуть врозріз з вказаним вище підзаконним нормативним актом, який є обов`язковим для виконання на всій території Харківської області. 
Здійснюючи відеофіксацію, шляхом використання нагрудної камери, працівники патрульної поліції діяли відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» згідно якої поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
2. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
Таким чином, застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є правом поліції, а не обов`язком. Окрім того, апеляційний суд враховує, що Інструкція про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками поліції та доступу до відеозаписів на них, затвердженої наказом Департаменту ПП Національної поліції №100 від 03.02.2016 року та Наказом Департаменту ПП Національної поліції №14/1 від 24.11.2015 року є внутрішнім документом Департаменту Національної поліції, офіційно не опубліковувалась та її обов`язкове застосування не передбачено вимогами чинного КУпАП.
Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені.
З врахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає. 
   Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, - 

ПОСТАНОВИВ :

Постанову Московського районного суду м.Харкова від 20 03 2023 року по справі щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП, – залишити без змін.
Апеляційну скаргу захисника правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського 
апеляційного суду                                 О.М. Курило