УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/2226/20 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В. 
Категорія 60           Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Галацевич О.М.
суддів:                 Трояновської Г.С., Павицької Т.М.
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.        
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №285/2226/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Новоград-Волинська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , 
на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В. у м.Новоград-Волинському,
в с т а н о в и в :
У червні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 вересня 2005 року, видане державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області, ОСОБА_3 на спадкове майно ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з 5/6 ідеальних часток спірного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 617385, виданий 26 травня 2011 року на підставі рішення Новоград-Волинської міської ради від 28 грудня 2009 року № 610, з кадастровим номером земельної ділянки 1811000000:00:020:0287, площею 0,0748 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою спірного житлового будинку. 
В обґрунтування позову зазначав, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина за законом, зокрема, на житловий будинок із господарськими спорудами АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок).
Факт прийняття позивачем спадщини після смерті матері підтверджується наявними у нього документами, виданими на ім`я матері, та її особистими речами, а саме - речами побутового вжитку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний брат позивача - ОСОБА_3 . Через рік після смерті брата його син ОСОБА_2 (племінник позивача) почав чинити позивачу перешкоди у користуванні спірним майном (замінив вхідний замок) та повідомив, що є одноосібним власником домоволодіння.
13 червня 2020 року позивач звернувся до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке належало його матері ОСОБА_5 , однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у зв`язку з наявністю іншого спадкоємця, який спадщину прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину на все майно спадкодавця. Також позивачу стало відомо, що у 2005 році його рідний брат ОСОБА_3 звернувся до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 та зазначив, що він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. Факт прийняття братом спадщини та місце відкриття спадщини були перевірені за будинковою книгою, відповідно до якої разом із спадкодавцем  ОСОБА_5 були зареєстровані ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_6 , що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_3 (брату позивача) було відомо, що на день смерті спадкодавець разом із своїм чоловіком була зареєстрована та проживала за іншою адресою, а саме: у АДРЕСА_2 .
Позивач зазначав, що брат ОСОБА_3 переоформив спірний будинок, який залишився після смерті їх матері, виключно на себе та при цьому не повідомив позивача та їх вітчима, які також фактично прийняли спадщину та є спадкоємцями першої черги.
Крім того, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом була допущена низка технічних помилок, а саме: прізвище спадкодавця вказано « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_5 » та місце її народження «с. Тальноє Черкаської області» замість «с. Теньківка Червоноармійського району».
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом його брату ОСОБА_3 за життя видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 617385 від 26 травня 2011 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. На підставі оспорюваних правовстановлюючих документів ОСОБА_3 вважається власником спірного житлового будинку, яким незаконно та безпідставно володів та користувався з 2005 року.
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. 
Зокрема вказує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки допустив до участі у справі як представника відповідача адвоката Кравець Л.Ю., яка не мала повноважень на участь у судовому розгляді цієї справи. Також зазначив, що суди порушили норми матеріального права, оскільки, встановивши, що позивач прийняв спадщину після смерті матері, оскільки був зареєстрований у спірному житловому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця, а також встановивши, що спадкові права позивача порушені, дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом. Суд не врахував, що цивільним законодавством, яке врегульовувало питання прийняття і оформлення свідоцтва про право на спадщину, не встановлювалися строки, протягом яких спадкоємці зобов`язані отримати свідоцтво про право на спадщину. Також зазначив, що суд першої інстанції неправильно встановив початок перебігу строку позовної давності, оскільки про порушення свого права він дізнався у червні 2020 року після відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на спірне майно, що свідчить про те, що строк позовної давності ним не пропущено.

Крім того, на його думку, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що у період із 1999 року по 2020 рік він достовірно знав про те, що його брат ОСОБА_3 одноосібно отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Пояснення відповідача в цій частині є припущеннями, які доказами не підтверджені, а тому не мали прийматися судом до уваги.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що позивачем не доведено прийняття ним спадщини у визначений законом шестимісячний строк, конкретно не обґрунтовано, в чому полягає порушення судом норм матеріального та процесуального права. В суді першої інстанції було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 . Після смерті матері позивач за життя свого брата прав на спадкове майно не заявляв, хоча ОСОБА_3 розповідав сусідам, знайомим та брату, що після смерті матері він є одноосібним власником спадкового майна. Також за життя ОСОБА_3 склав заповіт на неповнолітню доньку позивача. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу було відомо про те, що спадщину після смерті матері прийняв його брат, а тому, з урахуванням того, що позивач із позовом до суду звернувся зі спливом 21 року після смерті матері законно відмовив у задоволенні позову за спливом строку позовної давності. Також вважає, що він неналежний відповідач, оскільки не є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 (бабусі), а після смерті батька нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину (вважає, що не отримав прав та обов`язків спадкоємця щодо спадкового майна після смерті бабусі та батька).
Постановою Житомирського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 02 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Житомирського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача - ОСОБА_5 (т.1 а.с.4).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина. До складу спадщини увійшли, у тому числі, 5/6 ідеальних часток спірного житлового будинку, які належали їй на підставі свідоцтва про право власності від 28 травня 1990 року, яке видане Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою на 1/2 частку будинку як дружині ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто частка в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 травня 1990 року, яке видане Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою на 1/3 частку зазначеного житлового будинку як дружині померлого ОСОБА_10 (т.1 а.с.153,154,155).
Матеріалами спадкової справи встановлено, що 29 вересня 2005 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_3 
Державний нотаріус Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області Борисюк Л.М. на вказаній заяві ОСОБА_3 вчинила застереження про те, що факт прийняття та місце відкриття спадщини перевірила за будинковою книгою, виданою Новоград-Волинським МБТІ 04 червня 1990 року, згідно з якою ОСОБА_9 на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_3 . Разом із нею на день смерті та протягом шести місяців після смерті були зареєстровані: син ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (т.1 а. с.150).
29 вересня 2005 року державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області ОСОБА_3. видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається із 5/6 ідеальних часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_3 (т.1 а.с.156).
Інша 1/6 ідеальних часток спірного будинку належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 травня 1990 року, яку він успадкував як син після смерті батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а. с.155).
Набувши право власності на все спірне домоволодіння, ОСОБА_3 26 травня 2011 року одержав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 617385 площею 0,0748 га із кадастровим номером 1811000000:00:020:0287, яка розташована за адресою спірного будинку та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.82).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (т.1 а.с.5).
21 серпня 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйка В.П. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у тому числі на житловий будинок та земельну ділянку, які є предметом розгляду у цій справі, після смерті свого батька ОСОБА_3 , однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із отриманням від Новоград-Волинського міськрайонного суду інформації про відкриття провадження у цій справі та отримання інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої встановлено, що на спірне майно державним виконавцем накладено арешт, про що було винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (т.1 а.с.112).
13 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Міністерства юстиції України із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 (т.1 а. с.162).
Постановою Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області від 13 червня 2020 року № 834/02-31 ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері відмовлено у зв`язку з наявністю іншого спадкоємця, який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_9 (т.1 а. с.9).
Відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності (т.1 а.с.127).
Також судом першої інстанції встановлено, що з 14 лютого 1991 року до 30 січня 1997 року та з 01 лютого 1997 року до 05 березня 2007 року позивач був зареєстрованим у спірному житловому будинку, що підтверджується записом у паспорті позивача (т.1 а. с.163).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спадкові права позивача порушені, оскільки він як спадкоємець першої черги після смерті матері прийняв спадщину відповідно до норм  статті 549 ЦК Української РСР, так як був постійно зареєстрований у спадковому будинку в період шести місяців після смерті матері. Однак, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, а тому відмовив у задоволенні його позовних вимог.
Відповідач погодився з висновками суду про те, що позивач прийняв спадщину після смерті матері, оскільки був постійно зареєстрований у спадковому будинку в період шести місяців після смерті матері, не оскаржував рішення суду у частині таких висновків, а тому рішення суду у цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється на предмет правильності застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права.

В той же час, суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України враховує вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, які є обов`язковими під час нового розгляду справи. Зокрема, суд касаційної інстанції у своїй постанові вказав на необхідність під час нового розгляду справи встановити, коли саме позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частини першої статті 561 ЦК Української РСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що зі спливом шести місяців із дня відкриття спадщини спадкоємець, діючи розумно, обачливо і добросовісно, має отримати свідоцтво про право на спадщину.
Обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено і у статті 1297 ЦК України.
Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи,  позивач є сином ОСОБА_9 , і мав право на спадкування за законом у першу чергу та відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину. Також, право на спадкування за законом у першу чергу мав його брат ОСОБА_3 . 
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про порушення спадкових прав позивача при видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.2005 на ім`я ОСОБА_3 .
У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).
У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15 (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
У частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.
Насамперед для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - сам факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) зроблено висновок про те, що: «у приватному праві не передбачено нікчемності для свідоцтва про право на спадщину. В ЦК України закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).
Положеннями глави 19 ЦК України встановлено загальне правило про поширення позовної давності на всі цивільно-правові вимоги, окрім тих, що як виняток зазначені у статті 268 ЦК України. У частині першій статті 268 ЦК України законодавець визначив, на які позовні вимоги не поширюється позовна давність. У частині другій статті 268 ЦК України закріплено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не поширюється, немає вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, або видача свідоцтва особі, яка не має прав на спадщину, доводить порушення прав та інтересів особи і саме тому перебіг позовної давності необхідно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкоємцем), а у разі якщо особа, права та інтереси якої порушені видачою такого свідоцтва, доведе, що про існування такого свідоцтва, яким порушуються його права, йому стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом.
Факт неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину та не визначення законодавцем строку, протягом якого спадкоємець має оформити свої спадкові права, не може підтверджувати, що у такого спадкоємця не виникло право на позов, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину іншому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкоємцем) перешкоджає завершенню оформлення своїх спадкових прав другому із спадкоємців, який не отримав свідоцтва про право на спадщину, а отже, обґрунтовує виникнення у цього спадкоємця права на позов у матеріально-правовому аспекті».
Колегія суддів приходить до висновку про те, що перебіг позовної давності необхідно пов`язувати саме із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців, а у разі якщо особа, права та інтереси якої порушені видачою такого свідоцтва, доведе, що про існування такого свідоцтва, яким порушуються його права, йому стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом.
Право на позов у позивача у цій справі виникло з часу отримання його братом ОСОБА_3 оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, тобто 29 вересня 2005 року.
В той же час позивач зазначав, що про порушення своїх прав він дізнався 13.06.2020, коли звернувшись у нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, він отримав відмову з огляду на наявність іншого спадкоємця. 
Достатніх, належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач міг дізнатися про існування оспорюваного свідоцтва раніше матеріали справи не містять, а відповідачем не надано.
Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що він є неналежним відповідачем є безпідставними, оскільки саме він подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .
Надані під час нового розгляду справи відповідачем документи на підтвердження існування двох будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 , колегія суддів не враховує, оскільки останній не надав доказів неможливості подання їх до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Крім того, суд апеляційної інстанції обмежений доводами апеляційної скарги, а відповідач погодився з висновками суду про те, що позивач прийняв спадщину після смерті матері, оскільки був постійно зареєстрований у спадковому будинку в період шести місяців після смерті матері, не оскаржував рішення суду у частині таких висновків.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову - скасування в 1/2 частині оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, та, як наслідок, оспорюваного державного акта на право власності на землю, яка розташована за адресою спірного будинку.
З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати в сумі 845,85 грн.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Визнати недійсним в частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 вересня 2005 року, видане державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області, ОСОБА_3 на спадкове майно ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з 5/6 ідеальних часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №617385, виданий 26 травня 2011 року на підставі рішення Новоград-Волинської міської ради від 28 грудня 2009 року №610, з кадастровим номером земельної ділянки 1811000000:00:020:0287, площею 0,0748 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою житлового будинку: АДРЕСА_1 .
В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 845,85 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий:                         Судді:

Повний текст постанови складений 12 червня 2023 року.