Ухвала
 
08 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 759/11913/16-ц
провадження № 61-7476ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ),
 
ВСТАНОВИВ:
 
19 травня 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28  грудня 2022 року у зазначеній вище справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено заявнику строк для направлення адресу суду: заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, або навести інші підстави з відповідними доказами; документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 429,44 грн.
 
06 червня 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме заява про поновлення строку на касаційне оскарження, проте заявником не надано доказів сплати судового збору. 
 
Разом з тим, ОСОБА_1 вказує на повторний розгляд раніше поданого клопотання щодо звільнення від сплати судового збору, яке мотивоване скрутним майновим становищем.
Згідно із частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. 
 
Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», частини першої статті 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
 
Пунктом 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
 
За правилами частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої статті 136 ЦПК України суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цих статей.
 
Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

 
 
Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.
 
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
 
Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
 
Отже, надані заявником докази на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору не є беззаперечними та єдиними документами, які підтверджують майновий стан заявника та відсутність у нього можливості сплатити судовий збір у розмірі 429,44 грн, сума якого не є явно значною, а отже підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні.
 
Отже, заявник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 22 травня 2023 року, а тому касаційна скарга вважається неподаною та підлягає поверненню.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. 
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) вважати неподаною та повернути заявнику. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя  	А. І. Грушицький