Справа № 307/3264/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        26 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Кондора Р. Ю., Собослоя Г. Г.,
за участю секретаря судового засідання Зубашкова М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРТО ФРАНКО ГРУП», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2022 року, повний текст складено 11.05.2022, ухвалене суддею Ніточком В. В.,

у с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов обґрунтовано тим, що 30 листопада 2020 року в с. Вільхівці-Лази Тячівського району Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного йому автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «Man», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Зазначав, що на час настання згаданої дорожнього-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія вказаного автомобіля «Маn» була застрахована полісом № АР/4221629 у ПрАТ «Страхова компанія «Перша» і, як наслідок, він звернувся до цієї страхової компанії про виплату йому страхового відшкодування. Проте листом за № 3375/с від 10.03.2021 йому було відмовлено у виплаті такого відшкодування з підстав не підтвердження жодними документом настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 через відсутність його вини, причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і заподіяною шкодою.
Стверджував, що така відмова страхової компанії є безпідставною, оскільки на водія ОСОБА_2 було складено 30.11.2020 протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за недотримання ним вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху. Однак постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2021 справу відносно ОСОБА_2 було закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі ст. 38 КУпАП без установлення його вини. Проте закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення через закінчення строків накладення адміністративного стягнення не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП, ані водія, що її спричинив, ані страхову компанію, в якій застрахована цивільно-правова-відповідальність такого водія. 
Указував, що відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи Львівського НДІСЕ за № 2526 від 21.07.2021 дії водія автомобіля «Маn» не відповідали вимогам пункту 10.2 ПДР і перебували у причинному зв`язку з фактом настання ДТП, при цьому його дії як водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» відповідали вимогам ПДР і він не мав технічної можливості уникнути зіткнення в цій дорожньо-транспортній пригоді.
Також звітом № 24/03/2021 від 09.03.2021 визначено вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження належного йому автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», виконаного на замовлення відповідача страхової компанії, де така склала 269 178,67 грн (без урахування ПДВ).
За таких обставин та з урахуванням набрання 21.09.2019 чинності розпорядження Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів із питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо встановлення в розмірі 130 000 грн страхової суми за договорами обов`язкового страхування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, зі ПрАТ «Страхова компанія «Перша» підлягає стягненню на його користь 130 000 грн страхового відшкодування, а з відповідача ОСОБА_2 - різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди та страховим відшкодуванням, що становить 139 178,67 гривень (269 178,67 – 130 000). 
Посилаючись на наведені вище обставини просив суд: 1) стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на його користь страхове відшкодування у розмірі 130 000 гривень; 2) стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 139 178,67 гривень; 3) стягнути солідарно з ПрАТ «Страхова компанія «Перша» та ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати.

21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця – адвокатеса Прокопчук А.В., подав до суду заяву про залишення позовної заяви в частині вимог до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Перша» без розгляду внаслідок добровільної виплати йому цієї страховою компанією 16.09.2021 страхового відшкодування у розмірі 129 000 гривень (т.1 а.с.77). 

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог до ПАТ «Страхова компанія «Перша» залишено без розгляду (т.1 а.с.88)

27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця – адвокатеса Прокопчук А.В., подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з останнього на його користь різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди (269 178,67 грн) та страховим відшкодуванням з урахуванням франшизи (129 000 грн), що становить 140 178,67 гривень (т.1 а.с.83). 

Протокольною ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2021 року залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРТО ФРАНКО ГРУП» (т.1 а.с.131).

23 лютого 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця – адвокатеса Прокопчук А.В., подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог до ОСОБА_2 , оскільки ПрАТ «Страхова компанія «Перша» 18.02.2022 виплатила йому ще 101 000 грн страхового відшкодування, а відтак остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди (269 178,67 грн) та виплаченим страховим відшкодуванням з урахуванням франшизи (230 000 грн), що становить 39 178,67 гривень (т.1 а.с.167). 

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2022 року цей позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 39 178, 67 грн, а також 7 840,08 грн судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування цих обставин та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав установленими.
Скарга мотивована тим, що судом безпідставно задоволено позов ОСОБА_1 лише на підставі висновку автотехнічної експертизи від 21.07.2021 та звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого його власнику від 09.03.2021. При цьому судом належним чином не враховано, що огляд автомобіля позивача проводився оцінювачем лише 09.03.2021, тобто більш аніж через три місяці після настання ДТП, і за цей час автомобіль міг потрапити знову в дорожньо-транспортну пригоду, оскільки відомостей про його перебування на штрафному майданчику немає, а тому цей звіт не є достатнім доказом вартості завданого ОСОБА_1 матеріального збитку. До того ж він не був присутнім під час огляду належного позивачу автомобіля, що викликає сумніви в його достовірності.
Звертав увагу, що дійсний розмір завданої шкоди автомобілю позивача могли би підтвердити документи про понесені фактичні витрати по його відновлюваному ремонту (рахунки, акти виконаних робіт, квитанції, чеки, накладні тощо), однак такі докази суду позивачем надані не були, а відтак ОСОБА_1 не доведено належними доказами своїх вимог. 
Зазначав, що після ДТП, яка мала місце 30.11.2020, не було проведено огляд автомобіля позивача на наявні пошкодження, що стверджується протоколом про адміністративне правопорушення до якого додано лише схему ДТП і пояснення. Також калькуляцію відновлюваного ремонту склала невідома особа та чи взагалі ця особа мала відповідну ліцензію (сертифікат) на складення такої калькуляції.
Наголошував і на те, що в судовому засіданні так і не було встановлено його вину у ДТП та безпосередній причинний зв`язок між його діями і наслідками, що настали, оскільки таке може бути встановлено лише відповідною постановою суду, а відтак вимога ОСОБА_1 до нього про відшкодування 39 178,67 грн задоволена бути не може.
Окрім цього, місцевим судом не правильно вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
З огляду на наведені вище обставини просив оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до нього відмовити.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 інші учасники справи не скористалися.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представниця позивача ОСОБА_1 – адвокатка Прокопчук А.В. щодо задоволення апеляційної скарги заперечила з підстав її безпідставності і надуманості, просила таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду – без змін. 

Апелянт-відповідач ОСОБА_2 , представник третьої особи ТОВ «Порто Франко Груп» у судове засідання не з`явилися повторно, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Водночас ще 22.11.2022 на електронну пошту Закарпатського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. За таких обставин, на переконання колегії суддів і відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка зазначених осіб не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці позивача ОСОБА_1 – адвокатки Прокопчук А.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що стверджується свідоцтвом про реєстрацію цього транспортного засобу НОМЕР_3 (т.1 а.с.53). 
Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 088178, 30 листопада 2020 року о 18:10 год по вул. Шевченка у с. Вільхівці-Лази водій ОСОБА_2 виїжджаючи з прилеглої території на головну дорогу на автомобілі марки «Ман-18.220МЕ», номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , на порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху не впевнився в безпечності маневру та допустив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (т.1 а.с.18).
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року, яка 16.03.2021 набрала законної сили, закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Водночас у мотивувальній частині цієї постанови судді зазначено, що вина ОСОБА_2 не встановлюється через закриття провадження у справі на підставі пункту 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу (т.1 а.с.17).
Згідно з полісом № АР/4221629 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.04.2020, у ПАТ «Страхова компанія «Перша» було застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Man», реєстраційний номер НОМЕР_2 , строком дії з 28 квітня 2020 року по 27 квітня 2021 року (т.1 а.с.15).
Відповідно до звіту № 24/03/2021 від 09.03.2021 про визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження належного на праві власності ОСОБА_1 автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 СDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зробленого на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Перша» сертифікованим оцінювачем ОСОБА_4 , ринкова вартість цього автомобіля на момент його пошкодження становить 500 541,77 грн, вартість відновлювального ремонту – 470 543,37 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та матеріального збитку становить 269 178,67 грн /без урахування ПДВ/ (т.1 а.с.32-52). 
Як убачається з висновку експерта за результатами автотехнічної експертизи по заяві адвоката Прокопчук А.В. від 21.07.2021 за № 2526, складеного судовим експертом Львівського НДІСЕ Придибою В.Т., то дії водія автомобіля «Man», який виїжджаючи на дорогу з прилеглої території не дав дорогу автомобілю «Mercedes-Benz Sprinter», що рухався по ній, не відповідали вимогам пункту 10.2 ПДР і перебувають у причинному зв`язку з фактом ДТП. Оскільки у заданій дорожній обстановці водій автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» не мав технічної можливості уникнути зіткнення, діючи відповідно до вимог ПДР, а тому в його діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які б перебували в причинному зв`язку з фактом ДТП (т.1 а.с.22-25).
Матеріалами справи також установлено, що із заявленого спочатку позивачем ОСОБА_1 завданого йому матеріального збитку в розмірі 269 178,67 грн, ПАТ «Страховою компанією «Перша» добровільно було виплачено позивачу 129 000 грн і 101 000 грн, що разом складає 230 000 гривень.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 1 цієї ж статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Як регламентовано пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За змістом ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 зазначеного Закону до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу.
Як передбачено ст. 29 указаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого його власнику від 09.03.2021, який складений на замовлення страхової компанії, не є належним доказом із підстав начебто (за твердженням апелянта): 
1)проведення огляду автомобіля аж 09.03.2021 (тобто більше ніж через три місяці після ДТП), оскільки, як убачається з протоколу (акту) огляду колісного транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , то такий проводився ще 08 грудня 2020 року, тобто на 8-ий день після настання 30.11.2020 ДТП (т.1 а.с.36, 37);
2)його відсутності під час проведення огляду належного позивачу транспортного засобу і виявлених пошкоджень, визначення вартості ремонту автомобіля, оскільки в разі виникнення в нього сумнівів у правильності даного звіту оцінювача, ОСОБА_2 не був позбавлений можливості під час розгляду справи в суді заявити відповідне клопотання про призначення судової експертизи;
3)складання калькуляції відновлюваного ремонту невідомою особою та чи взагалі ця особа мала відповідну ліцензію (сертифікат) на складення такої калькуляції, оскільки така ремонтна калькуляція складена оцінювачем ОСОБА_4 (т.1 а.с.37-41), який має повну вищу технічну освіту за спеціальністю «автомобілі і автомобільне господарство», кваліфікацію інженера-механіка, кваліфікацію оцінювача за напрямом 1.3 «Оцінка дорожніх транспортних засобів», свідоцтво МФ № 4692 від 16.12.2006, видане Фондом держмайна України спільно з ТОВ «УЦПЗ «Експерт-Сервіс», занесений до Державного реєстру оцінювачів Фонду держмайна України № 5096, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 744/19 від 30.09.2019 (дійсний до 30.09.2022) тощо (т.1 а.с.32), а протилежне відповідачем ОСОБА_2 не доведено.
Отже, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 на підставі ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого позивачем звіту про визначення вартості матеріального збитку від 09.03.2021, не спростував визначений розмір матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача в результаті ДТП, а отже не довів, що такі визначено оцінювачем ОСОБА_4 неправильно.
Із приводу доводів апеляційної скарги про те, що оскільки постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2021 у справі про адміністративне правопорушення вина ОСОБА_2 не встановлена, а тому є відсутні підстави для стягнення з нього на користь позивача 39 178,67 грн, то колегія суддів уважає їх безпідставними з огляду на таке. 
З правового аналізу пункту 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП убачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи в учиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 ч. 1 цієї ж статті - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, а відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в учиненні ДТП.
Окрім того, не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема висновком судової експертизи тощо.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16, від 16.04.2019 у справі №  927/623/18, які враховуються апеляційним судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин.
Отже, зважаючи на те, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене за ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 була закрита не в зв`язку з відсутністю події і складу в його діях адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП), а була закрита на підставі закінчення на момент її розгляду строків притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, що не є реабілітуючою обставиною, яка б спростовувала факт наявності вини ОСОБА_2 в учиненні ДТП, а відтак, на переконання колегії суддів, є наявна вина відповідача-апелянта в учиненні ним даної дорожньо-транспортної пригоди.
Водночас, як уже зазначалося вище, висновком автотехнічної експертизи від 21.07.2021 за № 2526 установлено, що дії водія автомобіля «Man» ( ОСОБА_2 ), який виїжджаючи на дорогу з прилеглої території не дав дорогу автомобілю «Mercedes-Benz Sprinter», що рухався по ній, не відповідали вимогам пункту 10.2 ПДР і перебувають у причинному зв`язку з фактом ДТП. При цьому ОСОБА_2 у разі незгоди з цим висновком експерта не був позбавлений можливості під час розгляду справи в суді заявити відповідне клопотання про призначення судової експертизи.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про неправильний розподіл місцевим судом судових витрат між сторонами, оскільки оскарженим рішенням суду позов ОСОБА_1 був задоволений повністю, а не частково, а відтак на підставі ч. 1, пункту 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору і витрат за проведення експертизи (т.1 а.с.1, 27,28) слід повністю покласти на відповідача ОСОБА_2 .
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає також голослівними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже, поза розумним сумнівом колегія суддів уважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є пред`явлені з підстав, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та ці його вимоги були належним чином обґрунтовані та доведені. 
Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань. 
Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку, що оскаржене судове рішення є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362,00 грн (т.2 а.с.20) слід віднести за рахунок апелянта – відповідача ОСОБА_2 . 
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 травня 2023 року.

Суддя-доповідачка 
Судді