ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/6520/21		
Провадження № 22-ц/821/340/23		
Категорія: 305010300 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідачі:  Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, Головне управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаська обласна прокуратура
представник відповідача: Коваленко Алла Петрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області – Коваленко Алли Петрівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Романенко В.А. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси,  повний текст рішення складено 12 грудня 2022 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

14 червня 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до  Державної казначейської служби України, Прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  органом досудового розслідування позивачеві 19 листопада 2014 року пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України в кримінальному провадженні №12014250000000360 внесеному 04 серпня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В даному кримінальному провадженні 28 листопада 2014 року старшим прокурором відділу прокуратури області Карпенко К.С. затверджено обвинувальний акт відносно нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України.
За результатами розгляду кримінального провадження № 12014250000000360, в справі №712/98/15-к, Соснівським районним судом м. Черкаси 23 січня 2020 року ухвалено виправдувальний вирок, залишений без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року, яким його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та повністю його виправдано.
Вказує, що виправдувальний вирок відповідно до вимог ч.2 ст. 532 КПК України 29 квітня 2021 року набрав законної сили, а він відповідно до вимог ч. 1 ст. 43 КПК України 29 квітня 2021 року набув статусу виправданого.
Отже, вказує позивач, з моменту пред`явлення йому підозри 19 листопада 2014 року та відповідно набуття статусу підозрюваного і до набрання виправдувального вироку законної сили він незаконно перебував під слідством та судом, цей період становить з 19 листопада 2014 року по 29 квітня 2021 року.
Позивач вказує, що у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної органами досудового розслідування та прокуратури внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності.
Моральна шкода, зазначає ОСОБА_1 , полягає в довготривалому перебуванні під страхом кримінальної відповідальності за злочин, якого він не вчиняв; у порушенні його нормальних стосунків з оточуючими людьми, що очорнило та принизило його в очах всіх близьких людей, та викликало недовіру в родичів. Сам факт незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності негативно відобразився на взаємовідносинах з близькими та родичами. На протязі всього часу він був позбавлений звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані, постійно перебуваючи у стані очікування чергового судового засідання.
Вказує, що розмір моральної шкоди за весь час незаконного перебування його під слідством та судом з 19 листопада 2014 року по 29 квітня 2021 року складає 248696 гривень (розрахунок наведений у позовній заяві: 1292+17212+38400+44676+50076+57784+24000=248696).
У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної Казначейської служби України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 248 696 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду - задоволено.
Стягнуто з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду в розмірі 248 696 гривень.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що суд погодився із доводами позивача, про те, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду, які тривали з 19 листопада 2014 року по 29 квітня 2021 року йому завдано суттєвої моральної шкоди. Довготривале перебування позивача під страхом кримінальної відповідальності за злочини, які він не вчиняв, порушило його нормальні стосунки з оточуючими людьми, очорнило та принизило в очах всіх близьких людей, та викликало недовіру в родичів. Факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відобразився на взаємовідносинах з близькими та родичами. На протязі всього часу перебування під слідством та судом ОСОБА_1 був позбавлений звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 264 ЦПК України , дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до повного задоволення, а саме стягнення з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 248 696 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 01 лютого 2023 року через засоби поштового зв`язку, представник Національної поліції України в Черкаській області – Коваленко А.П., вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року, ухваливши при цьому нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16, рішенні Верховного Суду від 21.02.2020 у справі 3 554/7349/17, зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила ч. 6 цієї статті- така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами ( ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу)
Суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, неправильно застосував норми законодавства до спірних правовідносин, а також рішення є упередженим і грунтується на припущеннях, в той час коли доказам, наявним у матеріалах справи, не дана належна оцінка.
Вказує, що судом не враховані конкретні обставини справи, поза доказуванням залишилися характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, погіршення стану здоров`я, так як суд не зазначає, які докази ним були досліджені і чим підтверджуються.
Факт заподіяння шкоди доводить позивач. 
У рішенні також не зазначено, а відповідно і не досліджено питання, якими конкретно діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду так як сам факт втрати позивачем житла не є фактом спричинення моральних страждань.
Крім того, зазначає, що позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, не надав суду жодного судового рішення про визнання протиправними дій як Головного управління національної поліції у Черкаській області, так і слідчих.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що СУ УМВС України в Черкаській області 04 серпня 2014 року було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014250000000360 від 04.08.2014 року, за фактом порушення авторських прав, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України.
19 листопада 2014 органом досудового розслідування ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 176 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014250000000360 від 04.08.2014 року.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні не обирався.
Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 176 КК України затверджено 28 листопада 2014 року старшим прокурором відділу прокуратури Карпенко К.С. та відповідно скеровано до суду для розгляду.
Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2020 року визнано ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Виправдано ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення. Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2020 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - залишено без змін.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 під слідством та судом перебував з 19 листопада 2014 року по 29 квітня 2021 року, тобто 77 місяців 10 днів.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області – Коваленко А.П. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, частини п`ятої статті 5 Конвенції кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статтях 1167, 1176 ЦК України.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга статті 1176 ЦК України).
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Таким законом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» .
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»  (стаття 1 зазначеного Закону).
Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»  право на відшкодування шкоди передбачено тільки у випадках визнання особи невинуватою або якщо справу закрито з реабілітуючих підстав (стаття 2 зазначеного Закону).
Отже, Закон України  «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»   пов`язує виникнення у конкретної невинуватої особи права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.
       Судом встановлено, що 19 листопада 2014 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 176 КК України.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні не обирався.
Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 176 КК України затверджено 28.11.2014 року та відповідно скеровано до суду для розгляду.
Досудове розслідування у кримінальному провадженні проводилося слідчим відділом ГУНП в Черкаській області.
Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.01.2020 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29.04.2021 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
       Вищенаведене свідчить та підтверджується матеріалами справи, що позивач незаконно перебував під слідством та судом з 19 листопада 2014 року по 29 квітня 2021 року, тобто 77 місяців 10 днів, а тому позивач має право на отримання відшкодування шкоди згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» .
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»  підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Отже, законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. 
Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо наведених ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності та справедливості.
Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справа № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).
У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом, та дійшов правильного висновку про те, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого довготривалого кримінального переслідування позивачу завдано моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі постановленого щодо нього виправдувального вироку суду.
Визначаючи конкретний розмір моральної шкоди, суд першої інстанції повно та всебічно врахував фактичні обставини у справі, прийняв до уваги, що проти ОСОБА_1 незаконно порушено кримінальну справу та пред`явлено обвинувачення; позивач незаконно перебував з 19 листопада 2014 року по 29 квітня 2021 року під слідством та судом, що становить 77 місяців.
Також, судом першої інстанції  вірно врахований висновок, викладений в  п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, згідно якого у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Як встановлено судом і вбачається із матеріалів справи відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 жовтня 2022 року становить – 6 700 гривень.
Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, що позивачу було спричинена моральна шкода у розмірі 515 900 гривень ( 77 місяців х на 6 700 гривень), а також вірно враховано положення ч. 2 ст. 264 ЦПК України, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, дійшов правильного висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 248 696 гривень, оскільки у останнього виникло право на відшкодування шкоди у зв`язку із перебуванням під слідством та судом з 19 листопада 2014 року по 29 квітня 2021 року.
Доводи апелянта, що судом не враховані конкретні обставини справи, поза доказуванням залишилися характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, погіршення стану здоров`я,  є необгрунтованими, оскількиЗаконом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукові діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Не приймаються доводи апелянта , що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, неправильно застосував норми законодавства до спірних правовідносин, а також рішення є упередженим і грунтується на припущеннях, а доказам наявним у справі матеріалах не дана належна оцінка, оскільки суд першої інстанції з`ясував усі істотні обставини справи, застосував норми матеріального права, які підлягають до застосування щодо даних правовідносин.
Інші доводи апеляційної скарги представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області – Коваленко А.П. суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,- 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області- Коваленко Алли Петрівни – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня  2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                                  О.В. Карпенко

Судді                                                                                 В.Г. Бородійчук

                                                                                       Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 13 квітня 2023 року/