ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 р.	Справа № 520/16462/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання  Дуднік Н.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління МВС України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Тітов О.М.) від 06.12.2021 року по справі №520/16462/21
за позовом                     ОСОБА_1  
до                   Головного управління МВС України в Харківській області ,  Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області                              
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 09.11.2007 року про скасування рішення ГУ МВС України в Харківській області від 10.10.2005 року про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення про скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України є протиправним таким, що грубо порушує законодавство України, порушує права, свободи та законні інтереси. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 09.11.2007 року про скасування рішення ГУМВС України в Харківській області від 10.10.2005 року про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто на користь позивача судові витрати зі сплати судового у розмірі 908 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області.
Відповідач - Головне управління МВС України в Харківській області,  не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Зазначив, що оскільки позивачем при зверненні із заявою про набуття громадянства України було подано свідомо неправдиві відомості, відповідачем було правомірно прийнято оскаржуване рішення про скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України.
Представник позивача надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що 14.09.2005 року позивач звернувся до ВГІРФО ГУМВС України в Харківській області із заявою про набуття громадянства України відповідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».
При заповненні заяви про оформлення набуття громадянства України за територіальним походження, позивач, ОСОБА_1 в графі 8 заяви «Чи є ви нащадком (дитиною, онукою), або повно рідним братом чи сестрою осіб, які народилися або постійно проживали на території України» зазначив , - «Є братом».
До заяви позивачем було надано копію свідоцтва про народження, в якому зазначено, що батьком позивача є ОСОБА_2 та матірю є ОСОБА_3 . Окрім цього, позивачем була надана копія свідоцтва про народження брата ОСОБА_4 , в якому зазначено що його батьками є: батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 , а також копію паспорта громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є начебто братом позивача.
10.10.2005 року рішенням ГУМВС України в Харківській області позивач набув громадянство України за територіальним походженням згідно зі ст. 8 Закону України «Про громадянства України».
07.11.2007 року провідним спеціалістом УГІРФО ГУМВС України в Харківській області Гуренко Л.Г. було складено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України від 10.10.2005 року.
В поданні зазначено, що до матеріалів справи заявник надав свідоцтво про народження свого рідного дядька, однак в заяві про набуття громадянства України зазначив, що він є братом.
09.11.2007 року начальником ГУ МВС України в Харківській області затверджено рішення про скасування рішення ГУМВС України в Харківській області від 10.10.2005 року про набуття громадянства України за територіальним походженням в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 свідомо надав до матеріалів справи свідоцтво про народження дядька, зазначивши що він є братом.
Не погоджуючись із правомірністю вказаного рішення, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення про скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без урахування принципу пропорційності.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначається Законом України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), далі - Закон № 2235-ІІІ).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 2235-III, громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.
Пунктом 8 частини першої статті 1 Закону № 2235-III передбачено, що реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи.
Порядок набуття громадянства України за територіальним походженням встановлений статтею 8 Закону України № 2235-III.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 2235-III особа, яка сама або хоча б один з її батьків, дід чи баба, повнорідні брат чи сестра народилися або постійно проживали до 16 липня 1990 року на території, яка стала територією України відповідно до статті 5 Закону України "Про правонаступництво України", а також на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, що взяв зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її діти реєструються громадянами України.
Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 215).
Відповідно до пунктів 76-79 Розділу IV Порядку № 215, зокрема, головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України.
Враховуючи зазначене, обов`язковою передумовою прийняття компетентним органом відповідного рішення про оформлення набуття особою громадянства України є перевірка відповідності оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що приймаючи 10.10.2005 року рішення про набуття позивачем громадянство України та документування паспортом громадянина України, посадовими особами УГІРФО ГУМВС України в Харківській області була перевірена відповідність оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, а також надана оцінка дійсності та чинності наданих документів.
Посадові особи УГІРФО ГУМВС України в Харківській області підстав для відмови у набутті позивачем громадянство України зокрема, недійсності та не чинності наданих документів не виявили, також не виявлено надання позивачем неправдивих відомостей, або фальшивих документів, не виявлено суттєвого акту за наявності якого позивач не може набути громадянства України, у зв`язку з чим, 10.10.2005 року ГУМВС України в Харківській області прийнято рішення про набуття позивачем громадянство України.
В свою чергу, згідно пункту 5 частини першої статті 24 Закону України № 2235-III встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо скасування в межах повноважень прийнятих рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 цього Закону.
Рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України (стаття 21 Закону України № 2235-IIІ.
Інших підстав, які б давали можливість суб`єкту владних повноважень скасувати прийняте рішення про оформлення набуття громадянства України діючим Законодавством не передбачено.
Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугували висновки відповідача про те, що ОСОБА_1 , звертаючись з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, свідомо надав до матеріалів справи свідоцтво про народження дядька, зазначивши що він є братом.
Відповідно до п. 88 Порядку № 215 для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону України № 2235-III органами міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи:
а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України;
б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка органу міграційної служби, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація органу міграційної служби про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону).
Тобто, необхідною та обов`язковою умовою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, відповідно до статті 21 Закону України № 2235-III, є встановлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Вказані обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, зокрема, про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.
Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 20.06.2019 року по справі №820/4982/16.
Як встановлено під час розгляду справи, громадянство України позивачем було набуто згідно з документами, які діяли станом на момент прийняття відповідного рішення, тобто  станом на 10.10.2005 року, дійсність, чинність та законність відповідних документів, визначених Законом України №2235-III працівниками УГІРФО ГУМВС України в Харківській області перевірялись.
Так, звертаючись до ВГІРФО УМВС України в Харківській області із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, позивач надав копію свідоцтва про народження, видане 01.04.1979 року Азербаджанська РСР, Шамаханскьий район, Чаханська сільрада серії НОМЕР_1 , яким підтверджено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що у книзі реєстрації актів про народження здійснено запис № 51, де батько зазначено - ОСОБА_2 національність азербайджанець, мати зазначено - ОСОБА_3 національність азербайджанка.
Переклад даного свідоцтва відповідає змісту оригіналу, виконаний перекладачем відділу іноземних перекладів Харківської торгово-промислової палати Зюзюкіна А.О.
Для підтвердження родинних стосунків із братом ОСОБА_4 , позивачем надано копію свідоцтва про народження, видане 25.03.1968 року Азербаджанська РСР, Шамаханський район, Чаханська сільрада серії НОМЕР_2 , яким підтверджено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що у книзі реєстрації актів про народження здійснено запис № 46, де батько зазначено - ОСОБА_5 національність азербайджанець, мати зазначено - ОСОБА_6 національність азербайджанка.
Переклад даного свідоцтва відповідає змісту оригіналу, виконаний перекладачем відділу іноземних перекладів Харківської торгово-промислової палати Зюзюкіна А.О.
Натомість, відповідачем не надано до суду жодного документа, який би підтверджував, що подані особою до заяви про набуття громадянства документи є фальшивими або містять неправдиві відомості, зокрема відсутнє рішення суду за статтею 358 КК України про підроблення документів, використання підроблених документів.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено, що невідповідність перекладів свідоцтва про народження відбулася саме внаслідок його підробки, що було відомо позивачу, а не внаслідок помилки, допущеної перекладачем відділу іноземних перекладів Харківської торгово-промислової палати Зюзюкіна А.О.
Достовірних, належних та допустимих доказів про підробку свідоцтва про народження та невідповідність перекладу даного свідоцтва та обізнаність позивача про таку невідповідність або посадових осіб ВГІРФО УМБС України в Харківській області, які приймали документи та ухвалювали рішення про набуття ним громадянства, відповідачами до суду не надано.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає правильним висновки суду першої інстанції про відсутність доказів подання позивачем фальшивих документів при оформленні набуття ним громадянства України (в тому числі, обвинувального вироку, яким би була встановлена вина у службовому підробленні та поданні свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів).     
Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12.02.2020 року по справі 820/750/17.
Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно статті 4 Європейської конвенції про громадянство вчинену 06.11.1997 року у м.Страсбурзі та підписану від імені України 01.07.2003 року у м.Страсбурзі, яка ратифікована із застереженням та заявою Законом України N 163-V від 20.09.2006р. (далі - Конвенція), закріплено, що правила кожної держави-учасниці, які стосуються громадянства, ґрунтуються на таких принципах: a) кожна особа має право на громадянство; b) без громадянства слід уникати; c) жодна особа не може бути безпідставно позбавлена громадянства; d) ні укладення шлюбу, ні розірвання шлюбу між громадянином держави-учасниці та особою, яка має громадянство іншої держави, ні зміна громадянства одним із подружжя під час перебування у шлюбі не впливають автоматично на громадянство другого з подружжя.
Кожна держава-учасниця керується принципом заборони дискримінації своїх громадян незалежно від того, чи вони є громадянами за народженням, чи набули свого громадянства пізніше (ст. 5 Конвенції).
Статтею 7 Конвенції передбачено, що держава-учасниця не може передбачати у своєму внутрішньодержавному праві втрату її громадянства ex lege або на ініціативу самої держави-учасниці, за винятком таких випадків: a) добровільне набуття іншого громадянства; b) набуття громадянства держави-учасниці внаслідок шахрайських дій, подання неправдивих відомостей або приховування будь-якого суттєвого факту, що має відношення до заявника; c) добровільна служба в іноземному військовому формуванні; d) поведінка, яка серйозно зашкоджує життєво важливим інтересам держави-учасниці; e) відсутність справжнього зв`язку між державою-учасницею та її громадянином, який постійно проживає за кордоном; f) якщо під час неповноліття дитини встановлено, що визначені у внутрішньодержавному праві умови, які дозволили їй набути ex lege громадянства держави-учасниці, більше не виконуються;  g) усиновлення дитини, якщо дитина набуває іноземного громадянства або має іноземне громадянство одного чи обох усиновителів.
При цьому, на думку колегії суддів, оформлення громадянства через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, не припускає переклад тягарю вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі). 
З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincovd and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97. пункт 58. ECHR 2002-VIII).
Додатково суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що  22.06.2015 року позивача документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , орган що видав 6317 (а.с. 29).
Таким чином, через 10 років після оформлення набуття громадянства України та 8 років після прийняття оскаржуваного рішення, позивача було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон. При цьому, компетентний орган проводив перевірку наданих позивачем документів, а також надав оцінку дійсності та чинності наданих документів.
На підставі викладеного та враховуючи, що позивач по справі є громадянином України, доказів наявності громадянства іншої держави матеріали справи не містять та відповідачем таких не надано, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень позивача фактично позбавлено громадянства України, що має наслідком віднесення їх до осіб без громадянства, що порушує принципи національного законодавства та міжнародно-правових актів, які є його невід`ємною частиною.
Отже, відповідач, в порушення вимог частини другої статті 71 КАС України, не довів законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення.
В зв`язку з вище викладеним, у спірних правовідносинах відповідачем не було дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача. 
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що відповідач під час прийняття рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства діяв без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття та без урахування принципу пропорційності.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власного рішення, яке є предметом оскарження позивачем.
Виходячи з визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.
Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не впливають на правомірність висновків суду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року по справі №520/16462/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.  

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  20.04.2023 року.