П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/14332/22                                               Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Л.А.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
20 квітня 2023 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Гонтарука В. М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про опис майна в податкову заставу, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: №193-00 від 14.06.2017 на суму 11853,56 грн; №0025931-5413-0615 від 08.05.2018 на суму 13763,20 грн; №0224233-5433-0615 від 11.12.2019 на суму 16012,62 грн; №0140757-5433-0615 від 12.05.2020 на суму 17948,07 грн; №0759742-2408-0615 від 16.06.2021 на суму 18620,82 грн;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 30.11.2021 № 777/09-30-13-06 про опис майна в податкову заставу. 
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року позов задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Судом встановлені наступні обставини справи.
Позивач є власником об`єкту нерухомого майна, а саме складу піднавісу, який розташований за адресою: Житомирська область, м. Новоград - Волинський, вул. Потапова, 7.
Головним управлінням ДПС у Житомирській області прийнято податкові повідомлення-рішення, якими визначено позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки:
- №193-00 від 14.06.2017, за 2016 рік на суму 11853,56 грн;
- №0025931-5413-0615 від 08.05.2018 за 2017 рік на суму 13763,20 грн;
- №0101141-5413-0615 від 23.05.2019 за 2018 рік на суму 16012,62 грн;
- №0140757-5433-0615 від 12.05.2020 за 2019 рік на суму 17948,07 грн;
- №0759742-2408-0615 від 16.06.2021 за 2020 рік на суму 18620,82 грн.
Враховуючи, що позивачем не було сплачено податкове зобов`язання у встановлений строк, Головним управлінням ДПС у Житомирській області прийнято рішення від 30.11.2021 №777/09-30-13-06 про опис майна в податкову заставу.
Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями ГУ ДПС у Житомирській області, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем власних вимог та наявність підстав для їх задоволення. 
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. 
Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.
Відповідно до ст.265 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є складовою податку на майно.
Положеннями п.266.3 ст.266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Згідно пп.266.7.1. п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.
Як свідчать матеріали справи, згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно у власності позивача перебувала нежитлова будівля, склад-піднавіс (реєстраційний номер 10128431) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1720,4 кв.м, загальною вартістю 224118 грн. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 10.03.2005, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу ВВО 593637, р.2063, 11.11.2004, приватний нотаріус Якубовська, акт прийома передачі від 11.11.2005.
Разом з тим, відповідно до листа КП "Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації" №525 від 17.12.2021 вказано, що у Витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.10.2004 №5212408, який видавався з метою відчуження складу-піднавісу помилково вказана його загальна площа 1720 кв.м., в той час, як відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи загальна площа будівлі складу-піднавісу, який придбавався позивачем, становить 47 кв.м.
Крім того, у технічному паспорті будівлі, який виготовлений станом на 23.12.2021 зазначено, що загальна площа будівлі складу-піднавісу становить 47 кв.м.
Заперечуючи правомірність винесення спірних рішень позивач відзначав, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно помилково відзначено, що загальна площа об`єкту нерухомості, а саме складу-піднавісу (реєстраційний номер 10128431), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1720,4 кв.м, оскільки фактично вірною є загальна площа 47 кв.м.
В подальшому, запис про об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, склад-піднавіс (реєстраційний номер 10128431) в Реєстрі прав власності на нерухоме майно погашено 28.12.2021 на підставі п.45 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 06.06.2018 №484, у зв`язку із перенесенням до Державного реєстру прав відповідно до рішення №62628851 від 28.12.2021.
Згідно із рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №62628851 від 28.12.2021 зареєстровано право власності позивача на нежитлову будівлю складу-піднавісу, об`єкт нерухомості (реєстраційний номер 2547651518080) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47 кв.м. Підстава для державної реєстрації: дублікат договору-купівлі продажу, серія та номер: 510, виданий 21.07.2021, видавник: приватний нотаріус Новоград-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області Якубовська Т.О.
Отже, в даному випадку суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що платником податку на підставі документів на право власності підтверджено своє право власності на нежитлову будівлю складу-піднавісу, об`єкт нерухомості (реєстраційний номер 2547651518080) за адресою: АДРЕСА_1 ,, загальною площею 47 кв.м. 
В той же час, приписами п.п.266.7.3. ст.266 ПК України відзначено, що платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Як засвідчується з матеріалів справи, позивач на виконання пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 267 ПК України звертався до відповідача для проведення звірки, однак податковий орган в листі №797/С/06-30-24-04-12 від 14.02.2022 відзначив, що за результатами проведеної звірки податкові повідомлення-рішення скасуванню не підлягають.
Суд першої інстанції правильно відзначив, що в призмі здійсненого вище аналізу норм чинного законодавства, вказана обставина свідчить про виникнення у відповідача обов`язку здійснити нарахування вказаного податку з урахуванням вірних даних щодо загальної площі нерухомого майна, яке є об`єктом оподаткування.
Тобто, контролюючий орган повинен був провести звірку даних на підставі наданих позивачем документів та здійснити перерахунок суми податку.
Судова колегія зауважує, що позивач не може нести відповідальність за допущену реєстратором помилку при внесенні інформації до Реєстру прав власності на нерухоме стосовно належного позивачу нерухомого майна. До того ж, виявлена розбіжність була усунута позивачем, про що надавалась інформація контролюючому органу.
Таким чином, аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення обгрунтовано визнані судом першої інстанції протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Гонтарук В. М.