Справа № 991/3250/23
Провадження № 2-аз/991/1/23

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
 
УХВАЛА

 
20 квітня 2023 року                                                                м. Київ
Колегія суддів Вищого антикорупційного суду у складі
головуючого судді                                        Сікори К.О.,
суддів                                                        Білоус І.О., Кравчука О.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову у справі
за позовом Міністерства юстиції України
до  ОСОБА_1 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог,
ОСОБА_2 ,
Приватне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА-СЕРВІС»,
Приватне акціонерне товариство «КАШТАН»,
ОСОБА_3 ,
Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНКА»,
Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕБКО-АВТО»,
ОСОБА_4 ,
про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про санкції»,
В С Т А Н О В И ЛА :
 
І. Суть заяви про забезпечення позову
 
13 квітня 2023 року до Вищого антикорупційного суду звернулось Міністерство юстиції України (надалі - позивач) з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА-СЕРВІС», Приватне акціонерне товариство «КАШТАН», ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНКА», Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕБКО-АВТО», ОСОБА_4 , про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про санкції» (надалі - Закон).
Ухвалою суду від 14 квітня 2023 року відкрито провадження у справі.
17 квітня 2023 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо об`єктів нерухомості, належних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , часток у статутних капіталах юридичних осіб, належних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також шляхом заборони органам державної реєстрації прав на транспортні засоби, органам та особам що виконують функції державного реєстратора прав на транспортні засоби вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо транспортного засобу, належного ОСОБА_1 .
Належність майна цим особам, за твердженням позивача, підтверджується відомостями відповідних державних реєстрів.
Як зазначив позивач, забезпечення позову є важливим, оскільки у разі задоволення позову вказані активи будуть стягнуті в дохід держави, що допоможе підтримати економічну стабільність держави та в подальшому допоможе почати розбудову держави в цілому після закінчення воєнного стану в нашій державі.
Викладене, на думку позивача, обумовлює потребу у застосуванні забезпечення позову у виді заборони відповідачу вчиняти певні дії та заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.
ІІ. Мотиви суду
 
Частина 1 статті 150 КАС України передбачає, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Стаття 152 КАС України визначає перелік вимог, яким має відповідати заява про забезпечення позову, зокрема, вона повинна містити:
- найменування суду;
- повне найменування або ім`я сторін та інших учасників справи, а також відомості щодо них;
- предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;
- захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;
- інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
У випадку, якщо заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 152 КАС України, суд повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу (ч. 7 ст. 154 КАС України).
Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, суд встановив, що вона не відповідає вимогам ст. 152 КАС України, зокрема, не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову та обґрунтування необхідності застосування конкретного заходу забезпечення позову.
У заяві наведені лише позитивні наслідки, які, на думку позивача, можуть бути досягнуті у разі стягнення зазначених у позові активів в дохід держави. Водночас, безпосередньо щодо забезпечення позову зазначено, що його застосування «є важливим». Вочевидь, така вказівка не може бути оцінена судом як належне обґрунтування необхідності забезпечення позову, адже, заява не містить жодних доводів щодо причино-наслідкового зв`язку між застосуванням забезпечення позову та можливістю реального виконання рішення суду, а також доводів, які б свідчили про вірогідність ускладнення чи неможливості такого виконання у разі його незастосування.
Також заява про забезпечення містить відомості щодо виду забезпечення позову, який позивач просить застосувати, втім, не містить жодного доводу в обґрунтування необхідності застосування саме цього заходу. 
У цьому контексті суд звертає увагу, що предметом позову, забезпечення якого стосується заява, є застосування до відповідача санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 Закону.
Як визначено ч. 1 ст. 5-1 Закону, ця санкція може бути застосована лише в період дії правового режиму воєнного стану та за умови, що на відповідну фізичну чи юридичну особу в порядку, визначеному цим Законом, вже накладено санкцію у виді блокування активів.
Як зазначив позивач, рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 13 жовтня 2022 року до відповідача було застосовано таку санкцію та того ж дня її введено в дію Указом Президента України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону блокування активів - це тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.
Частина 8 ст. 5 Закону визначає механізм застосування санкції цього виду, зокрема, передбачає право центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, тобто позивача, щодо яких застосовано санкції, звертається до відповідних органів та/або посадових осіб з вимогою вчинити дії, спрямовані на тимчасове позбавлення відповідних осіб права користуватися та розпоряджатися цими активами. Така вимога центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, є обов`язковою та підлягає негайному виконанню.
Таким центральним органом виконавчої влади, відповідно до п. 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, є Міністерство юстиції України.
Отже, законодавство передбачає правовий механізм тимчасового позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами відповідача, а також визначає повноваження позивача щодо реалізації відповідних заходів.
Позивач наділений повноваженнями, які за своєю природою є аналогічними виду заходу забезпечення, на застосуванні якого він наполягає, зокрема, зобов`язувати компетентні органи та посадових осіб вчиняти дії, спрямовані на тимчасове позбавлення відповідних осіб права користуватися та розпоряджатися цими активами.
Попри це, заява не містить жодного обґрунтування необхідності обмеження права розпорядження майном саме шляхом забезпечення позову та не містить жодних відомостей щодо наявності перешкод для застосування такого обмеження шляхом реалізації позивачем своїх повноважень.
Кодекс адміністративного судочинства України покладає на позивача обов`язок обґрунтовувати заяву про забезпечення належним чином, а тому, враховуючи, що такий обов`язок позивачем не виконано, заяву належить повернути заявнику без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. 154 КАС України,
У Х В А Л И В :
 
Заяву про забезпечення позову повернути заявнику без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених ст. 294 КАС України.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Головуючий суддя                                                                К.О. Сікора

Судді                                                                                І.О. Білоус
       
                                                                                       О.О. Кравчук