КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
Справа № 33/824/2121/2023  Категорія: ст. 173 КУпАП 
Головуючий в суді першої інстанції: Вишняк М.В.
Головуючий  в апеляційній інстанції: Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА         

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 травня 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року про притягнення  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого  за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,
 
                                                        ВСТАНОВИВ:
 
Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Як встановив суд, згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 494384 від 18 жовтня 2022 року, ОСОБА_2 15.08.2022 року близько 17 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , виражався нецензурною лексикою в бік мешканців квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.
Розглянувши справу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у ній доказів вчинення ОСОБА_2 дрібного хуліганства 15.08.2022 року, у зв`язку із чим закрив провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, у якій посилалась на те, що ОСОБА_2 є їхнім сусідом з квартири АДРЕСА_3 , який систематично сильно гупає в стіни своєї квартири як вдень, так і вночі, після 22 години, чим викликає стурбованість у мешканців будинку щодо стану цілісності стін під`їзду і викликає обурення такою цинічною поведінкою. Навіть під час знаходження даної справи у суді ОСОБА_2 продовжує порушувати тишу, гупає в стелю, у зв`язку із чим сім`я ОСОБА_1 була вимушена неодноразово звертатись до поліції.  
На думку апелянта, вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується письмовими доказами по справі, зокрема рапортом ст. ДОП Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві Дяченка М. від 23.02.2023 року, поясненнями потерпілої ОСОБА_1 , заявою про вчинення адміністративного правопорушення.
З вищенаведених підстав ОСОБА_1 просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Дербін Д.О. апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.
ОСОБА_2 та його захисник - адвокат Коваль О.С. в апеляційному суді проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечили та просили постанову суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, що з`явились в судове засідання, обговоривши доводи скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення  скарги без задоволення, а постанови суду - без змін, виходячи з наступного. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду з дотриманням положень ст.ст. 245, 280 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП за обставин, викладених у матеріалах справи.
Статтею 173 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян (формальний склад).
Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку).
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Відповідно, згідно з диспозицією статті 173 КУпАП об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі альтернативні діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії. При цьому, норма статті 173 КУпАП не дає однозначного визначення, що саме підпадає під поняття «інших подібних дій», що порушують громадський порядок і спокій громадян, та в чому саме проявляється хуліганський мотив дій особи, а тому це потребує з`ясування і конкретизації у кожній справі, яка вирішується судом (див. постанову ВСУ від 27.04.2015 у справі № 5-7к15).
За наслідками розгляду даного провадження з наданих управлінням поліції у якості доказів фактичних даних неможливо з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом» констатувати факт хуліганського мотиву поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
При цьому, слушним буде зауважити, що при хуліганстві об`єктом захисту є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ВАВ № 494384 від 18 жовтня 2022 року, ОСОБА_2 15.08.2022 року близько 17 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , виражався нецензурною лексикою в бік мешканців квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.
Разом з тим, з пояснень учасників правопорушення місцевим судом було встановлено, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення подія мала місце не 15.08.2022 року, а 30.08.2022 року, у зв`язку із чим судом матеріал направлявся на дооформлення.
Після повернення вказаного адміністративного матеріалу, з рапорту ст. ДОП Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві Дяченка М. від 23.02.2023 року було встановлено, що після перевірки та вивчення матеріалів справи та інших доказів, працівником поліції  встановлено, що дане адміністративне правопорушення відбулося 29.08.2022 року за адресою: м. Київ, бульвар Чоколівський, 19. Однак, дані відомості не були занесені до протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому, адвокатом Оситнянка О.П. було надано лист з Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві, який стосувався обставин вчиненого 29.08.2022 року правопорушення саме відносно ОСОБА_2 , тобто завдання йому його сусідом ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.
Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.
Разом з тим, в матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_2 дрібного хуліганства саме 15.08.2022 року.
Враховуючи викладені обставини, суд обґрунтовано не визнав протокол про адміністративне правопорушення доказом у справі, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, без підтвердження його іншими доказами у справі.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які б вказували «поза розумним сумнівом» на порушення ОСОБА_2 громадського порядку здобуто не було та суду не надано.
Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді, і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).
У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.
У своєму рішенні по справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі Коробов проти України ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення поза розумним сумнівом.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Частиною третьою ст. 62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
У відповідності до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Оскільки матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, достатніх для висновку про вчинення ОСОБА_2 15.08.2022 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди апелянта з оскаржуваною постановою.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з закінченням строку, встановленого ст. 38 КУпАП, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах Серявін та інші проти України, Трофимчук проти України, Проніна проти України). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову  судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя 
Київського апеляційного суду                                                            Ю.О.Матвієнко