ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року 
м. Київ

справа № 461/5019/17
адміністративне провадження № К/9901/404/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Єзерова А.А., Чиркіна С.М., 
розглянув у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» 
на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14.08.2018 (головуючий суддя Юрків О.Р.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від  05.12.2018 (головуючий суддя Мікула О.І., судді Курилець А.Р., Ніколін В.В.)
у справі № 461/5019/17 
за позовом  Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» 
до Львівської міської ради, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс»,
про визнання незаконним та скасування рішення,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1. Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» звернувся в суд з позовом до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», в якому просив:
1.1. визнати незаконними та скасувати пункти 2.2, 2.3, 2.4 ухвали Львівської міської ради   № 1459 від 19.01.2017 «Про критичну ситуацію, яка склалась на адміністративній території Львівської міської ради у зв`язку з неможливістю вивезення твердих побутових відходів».  
2. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14.08.2018, залишеним без змін постановою Восьмим апеляційним адміністративним судом від 05.12.2018, у задоволенні позову відмовлено.
3. Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено наступні фактичні обставини: 
3.1. 19.01.2017 Львівська міська рада прийняла ухвалу № 1459 «Про критичну ситуацію, яка склалась на адміністративній території Львівської міської ради у зв`язку з неможливістю вивезення твердих побутових відходів».
3.2. Ухвала прийнята з врахуванням критичної ситуації з накопиченням твердих побутових відходів на контейнерних майданчиках житлових мікрорайонів м. Львова внаслідок неможливості його вивезення з адміністративної території Львівської міської ради, блокування вивезення твердих побутових відходів на полігони інших населених пунктів області та України, з метою запобігання виникненню надзвичайної ситуації, забезпечення санітарно-екологічного благоустрою м. Львова, утримання у належному стані території м.  Львова та її санітарного очищення, на підставі пункту 38 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 30 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», статей 20, 21, 32, 35-1 Закону України «Про відходи», статей 12, 92, 123 Земельного кодексу України.
3.3. П. 2.2. цієї ухвали визначено місця для організації тимчасових майданчиків для перевантаження та брикетування твердих побутових відходів на територіях адміністративних районів м. Львова, а саме: Сихівський, Галицький райони - вул. Стрийська, 193; Залізничний район - вул. Городоцька, 280; Личаківський район - вул. Пластова, 13; Шевченківський район - вул. Т.Шевченка, 327-г; Франківський район - вул. Персенківка, 19.
3.4. П. 2.3. вказаної ухвали передбачає облаштування зазначених вище тимчасових майданчиків для перевантаження та брикетування твердих побутових відходів брикетувальними комплексами з розрахунку 1 комплекс для 1 адміністративного району.
3.5. Згідно з п. 2.4. ухвали ЛКП "Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для виробничих потреб (у тому числі для організації тимчасових майданчиків для перевантаження та брикетування твердих побутових відходів) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення: орієнтовною площею 1 та на вул. Стрийській, 193; орієнтовною площею 0,6 га на вул. Т. Шевченка, 327-г.
3.6. Вважаючи, що вказане рішення суб`єкта владних повноважень порушує вимоги  чинного законодавства, яке регулює безпеку повітряного руху та його права, позивач звернувся в суд і просив про їх захист шляхом визнання протиправними та скасування вищевказаних пунктів ухвали Львівської міської ради № 1459 від 19.01.2017.
4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуваною ухвалою міської ради не передбачено відкритого складування харчових відходів, не передбачено розміщення звалища твердих побутових відходів на тимчасових майданчиках для його перевантаження та брикетування чи спорудження або розбудова будь-яких будівель чи споруд, така діяльність не підпадає під ознаки діяльності, яка регулюється частиною 9 статті 69 Повітряного кодексу України (далі - ПК України). Таким чином, приймаючи ухвалу, Львівська міська рада діяла на підставі, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
5. Позивачем - Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», подано касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14.08.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від  05.12.2018, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
5.1. Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Аргументуючи касаційну скаргу, позивач, посилаючись на частину 9 статті 69 ПК України, вказує на те, що адреси, зазначені в п. 2.2. спірного рішення ЛМР, знаходяться в 15-ти кілометровій зоні, однак цей факт не було враховано судами. Вважає, що діяльність, пов`язана з організацією та функціонуванням майданчиків для перевантаження та брикетування твердих побутових відходів може здійснюватися на відкритій території або в спорудах, а тому підпадає під дію статті 69 ПУ України. На його переконання функціонування тимчасових майданчиків сприятиме скупченню птахів, а відтак ЛМР була зобов`язана отримати погодження Аеропорту, як екплуатанта аеродрому, та погодження уповноваженого органу з питань цивільної авіації. Позивач, з посиланням на Акт обстеження приаеродромної території радіусом 15 км від контрольної точки аеродрому 10.09.2018 робочої групи Аеропорту, зазначає, що за відповідними адресами провадиться діяльність, що сприяє скупченню птахів.
6. У додаткових поясненнях позивача зазначається про погіршення ситуації на тимчасових майданчиках з перевантаження та брикетування твердих побутових відходів у зв`язку зі скупченням на цих територіях птахів. Позивач посилається на Акти обстеження приаеродромної території радіусом 15 км від контрольної точки аеродрому робочої групи Аеропорту від 29.05.2019 та 17.07.2019, відповідно до яких на насипах побутового сміття встановлено скупчення птахів, зокрема, мартинів та граків і лелек, мартинів та граків відповідно.
7. Відзиву на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
8. Під час розгляду касаційної скарги колегія суддів суду касаційної інстанції враховує приписи частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
9. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
10. Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України. Кабінету Міністрів України.
11. Положеннями пункту 38 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відносяться питання щодо надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об`єктів, у тому числі місць чи об`єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію.
12. Вказані повноваження перекликаються із повноваженнями, закріпленими у статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої вирішення питання збирання, транспортування, утилізації та знешкодження побутових відходів, покладено на органи місцевого самоврядування.
13. Поряд з цим, ПК України встановлено правові основи діяльності в галузі авіації. Державне регулювання діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України спрямоване на гарантування безпеки авіації, забезпечення інтересів держави, національної безпеки та потреб суспільства і економіки у повітряних перевезеннях та авіаційних роботах. 
14. Відповідно до частин 1 та 2 статті 4 ПК України Україна як держава, що приєдналася до Конвенції про міжнародну цивільну авіацію, несе відповідальність за виконання міжнародних зобов`язань, що випливають із цієї Конвенції, та за гарантії і створення умов безпеки для суспільства, захисту інтересів під час провадження діяльності в галузі цивільної авіації та використання повітряного простору України.
Державне регулювання діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України полягає у формуванні державної політики та стратегії розвитку, визначенні завдань, функцій, умов діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України, застосуванні заходів безпеки авіації, прийнятті загальнообов`язкових авіаційних правил України, у здійсненні державного контролю за їх виконанням та встановленні відповідальності за їх порушення.
15. Згідно з частиною 5 цієї ж статті державне регулювання у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України здійснюють у межах повноважень:
центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту;
центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації (далі - уповноважений орган з питань цивільної авіації);
національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту, визначає пріоритетні напрями та здійснює заходи щодо формування державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України і забезпечує нормативно-правове регулювання відповідно до статті 11 цього Кодексу.
16. Частиною 2 статті 10 ПК України закріплено, що з метою забезпечення безпеки цивільної авіації уповноважений орган з питань цивільної авіації здійснює комплекс заходів, спрямованих на запобігання виникненню авіаційних подій, зокрема шляхом:
1) встановлення критеріїв безпеки авіації;
2) встановлення необхідного рівня безпеки авіації;
3) здійснення аналізу та визначення існуючого рівня безпеки авіації;
4) проведення планових та позапланових перевірок, інспектування суб`єктів та об`єктів авіаційної діяльності.
17. Суб`єкти авіаційної діяльності безпосередньо здійснюють заходи щодо забезпечення безпеки авіації та несуть за неї відповідальність (частина 8 статті 10 ПК України). 
18. За визначенням, що міститься у частині 1 статті 23 ПК України, організація використання повітряного простору України - комплекс заходів, який вживається для забезпечення безпечного, економічного та регулярного повітряного руху, а також будь-якої іншої діяльності, пов`язаної з використанням повітряного простору України. Положення про використання повітряного простору України затверджується Кабінетом Міністрів України.
19. Частиною 4 статті 23 ПК України передбачено, що перелік порушень порядку використання повітряного простору України визначається Положенням про використання повітряного простору України.
20. Так, Положенням про використання повітряного простору України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №401 (далі - Положення №401), зокрема регулюється діяльність, що може спричинити загрозу безпеці польотів повітряних суден та інших об`єктів, а саме розміщення об`єктів, що приводить до масового скупчення птахів та диких тварин.
21. Поряд з цим, стаття 69 ПК України визначає особливості приаеродромних територій, а також будівництва на приаеродромній території.
22. Визначення поняття «приаеродромна територія» надано в пункті 84 частини 1 статті 1 ПК України, відповідно до якого такою є обмежена регламентованими розмірами місцевість навколо зареєстрованого згідно із встановленим порядком аеродрому (вертодрому) або постійного злітно-посадкового майданчика, до якої встановлені спеціальні вимоги щодо розташування різних об`єктів, а їх висота контролюється з урахуванням умов безпеки маневрування, зльоту та заходу на посадку повітряних суден.
23. Пунктом 1.5 Порядку погодження місця розташування та висоти об`єктів на приаеродромних територіях та об`єктів, діяльність яких може вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів цивільної авіації, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 № 721 установлено, що для аеродромів класів А, Б, В, Г приаеродромна територія визначається колом з радіусом 50 км від КТА; класів Д, Е і некласифікованих - 25 км від КТА, вертодромів - 12 км від КТА, для злітно-посадкових майданчиків - 2,5 км від КТМ.
24. Відповідно до частини 1 статті 69 ПК України будівлі і природні об`єкти, розташовані на приаеродромній території, не повинні становити загрози для польотів повітряних суден.
25. На приаеродромній території запроваджується особливий порядок здійснення діяльності, яка може вплинути на безпеку авіації та створити перешкоди для роботи наземних засобів зв`язку, навігації та спостереження. До такої діяльності належать:
1) будівництво, вибухові роботи;
2) діяльність, що сприяє скупченню птахів;
3) установлення радіовипромінювальних пристроїв;
4) роботи, пов`язані з використанням лазерних пристроїв, що можуть випромінювати у повітряний простір;
5) роботи, пов`язані із запуском ракет, метеорологічних радіозондів та куль-пілотів;
6) діяльність, пов`язана з польотами літальних апаратів, з викидами диму та газів, що можуть погіршувати видимість у районі аеродрому;
7) будівництво високовольтних повітряних ліній, висадка та вирощування дерев або зелених насаджень (частина 2 статті 69 ПК України). 
26. Визначення умов забудови, використання землі і споруд та здійснення діяльності, зазначеної в частині другій цієї статті, на приаеродромній території здійснюється органами місцевого самоврядування згідно із законом за погодженням з експлуатантом аеродрому та уповноваженим органом з питань цивільної авіації (частина 3 статті 69 ПК України).
27. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що органи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Разом з цим, спеціальним законодавством у галузі авіації та використання повітряного простору України врегульовано, серед іншого, діяльність, що може  становити загрозу безпеці авіації. З огляду на безпекові положення цього законодавства перед органами місцевого самоврядування ставиться обов`язок дотримання спеціальних норм права під час використання землі та здійснення відповідної діяльності на приаеродромній території. При цьому, приаеродромна територія визначається колом з відповідним радіусом в залежності від класу аеродрому.
28. З матеріалів справи вбачається, що спірним рішенням ЛМР були визначені місця для організації тимчасових майданчиків для перевантаження та брикетування твердих побутових відходів на територіях адміністративних районів м. Львова та вирішено облаштувати їх брикетувальними комплексами.
29. Обґрунтовуючи свою позицію, скаржник посилається на частину 9 статті 69 ПК України та підкреслює, що адреси, зазначені в п. 2.2. спірного рішення ЛМР, знаходяться в 15-ти кілометровій зоні, проте цей факт не було враховано судами. Також вказав на необхідність отримання погодження експлуатанта аеродрому та уповноваженого органу цивільної авіації, оскільки визначення місць і організація на них тимчасових майданчиків для перевантаження та брикетування твердих побутових відходів сприятиме скупченню твердих побутових відходів.
30. За змістом частини 9 статті 69 цього ж Кодексу передбачено, що на відстані до 15 кілометрів від меж аеродрому забороняється відкрите складування харчових відходів, розміщення звалищ, спорудження або розбудова споруд, які сприяють масовому скупченню птахів і можуть створювати загрозу для повітряного руху.
31. Положення №401 містить розділ 11, яким врегульовано порядок розташування, будівництва, реконструкції та маркування об`єктів, що можуть створити загрозу безпеці повітряного руху, абз. 9 пункту 147 якого передбачено аналогічну заборону розміщення сміттєзвалищ, будівництво на відстані ближче ніж 15 кілометрів від визначеної території аеропорту звірівницьких ферм, боєнь та інших об`єктів, що спричиняє масове скупчення птахів.
32. Наведені норми права дають підстави для висновку, що законодавство у сфері авіації закріплює обмеження на відстані до 15 кілометрів від меж аеродрому для розміщення об`єктів, які сприяють масовому скупченню птахів і можуть створювати загрозу для повітряного руху. Тобто ПК України та Положення №401 передбачають однакові дві обов`язкові умови: 1) розміщення об`єкта на відстані 15 кілометрів від меж аеродрому та 2) сприяння масовому скупченню птахів потенційно небезпечних для повітряного руху.
33. Водночас, частини 2 та 3 статті 69 ПК України у своєму взаємозв`язку визначають особливий порядок, за яким визначення умов забудови, використання землі і споруд та здійснення діяльності, який, в тому числі сприяє скупченню птахів, на приаеродромній території здійснюється органами місцевого самоврядування згідно із законом за погодженням з експлуатантом аеродрому та уповноваженим органом з питань цивільної авіації. Отже, особливий порядок здійснення діяльності, що впливає на безпеку авіації, розповсюджується на всю приаеродромну територію. 
34. Варто відзначити, що територія на відстані 15 км від меж аеродрому, про яку йде мова у частині 9 статті 69 ПК України, та приаеродромна територія не є тотожними поняттями.
35. Відтак, у розрізі спірних правовідносин, для надання належної правової оцінки спірним пунктам рішення ЛМР від №1459 від 19.01.2017 необхідним є встановлення категорії територій з урахуванням класу аеродрому, на яких вирішено організувати тимчасові майданчики для перевантаження та брикетування твердих побутових відходів. Встановлення типу території безпосередньо впливає на подальшу відповідність вимогам частин 2, 3 статті 69 ПК України або ж частини 9 тієї ж статті.
36. Однак, судами попередніх інстанцій залишено поза увагою встановлення цих обставин справи. 
37. Так само судами не досліджувалась віддаленість розташування тимчасових майданчиків, про які зазначено у п. 2.2. спірного рішення, від приаеродромної території та 15-ти кілометрової зони від меж аеродрому, хоча позивачем неодноразово зверталась на це увага та надавались відповідні докази.
38. Наступним питанням, що має значення для надання правої оцінки спірним правовідносинам, у разі якщо тимчасові майданчики перебувають у зонах зазначених вище територій, є з`ясування обставин скупчення птахів на цих майданчиках та їх потенційної небезпеки для повітряного руху.  
39. Суд вважає слушним посилання скаржника на Акт обстеження приаеродромної території радіусом 15 км від контрольної точки аеродрому 10.09.2018 робочої групи Аеропорту, як джерела інформації про стан тимчасових майданчиків для тимчасового скадування твердих побутових відходів. Проте, такий доказ слід оцінювати у комплексі з обставинами, які не були встановлені судами попередніх інстанцій.
40. Натомість, суди першої та апеляційної інстанцій обмежились висновком про відсутність відкритого складування харчових відходів на тимчасових майданчиках, а наявні насипи відходів не становлять загрози для повітряних суден та аеронавігації.  
41. Колегія суддів враховує, що Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2016 за №478, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 06.10.2016, затверджено «Правила орнітологічного забезпечення польотів державної авіації України» (далі - Правила №478).
42. Підпунктом 1, 2 пункту 5 розділу 4 (Ліквідація умов, що приваблюють птахів на аеродром) Правил №478 вказано, що до основних заходів із ліквідації або зниження впливу умов для концентрації птахів поза територією аеродрома в межах 15 км від контрольної точки аеродрому (приаеродромна територія) належать:
- заборона створення на відстані до 15 км від контрольної точки аеродрому або максимальне зниження впливу існуючих господарських об`єктів (смітники тощо), що спричиняють скупчення потенційно небезпечних для польотів ПС птахів;
- знищення (заборона утворення) на відстані до 15 км від контрольної точки аеродрому звалищ харчових відходів.
43. Однак, застосування положень Правил №478 до спірних правовідносин може мати місце лише у разі встановлення судами попередніх інстанцій розповсюдження на вказаний аеродром правил та порядку організації польотів державних повітряних суден відповідно до вимог статті 45 ПК України.
44. З огляду на особливості правового регулювання спірних правовідносин та обставини справи, висновок судів про законність спірного рішення є передчасним.
45. Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
46. З огляду на зазначені положення КАС України, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.
47. Крім того, частиною 4 статті 246 КАС України передбачено, що у мотивувальні частині рішення зазначаються: обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування; мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.
48. Відтак, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а саме, не встановили усі обставини, що мають значення для ухвалення законного судового рішення, не надали оцінки усім доводам позивача щодо потенційної небезпеки птахів для повітряного руху, а також не дослідили усі докази, що були приєднані до матеріалів справи.
49. За приписами частини 2 статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
50. В силу вимог частини 4 цієї статті, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
51. Отже, Верховний Суд вважає, що для правильного вирішення цього спору судам необхідно встановити всі обставини, які стали підставою для звернення до суду із даним позовом. З цього приводу встановити тип територій, на якій вирішено розмістити тимчасові майданчики згідно спірного рішення, визначивши при цьому віддаленість від аеродрому, встановити наявність скупчення птахів та їх потенційну небезпеку для повітряного руху, дослідити наявні докази, а у разі потреби, витребувати додаткові, надавши оцінку всім аргументам і доводам, які наведені в обґрунтування позиції позивача.   
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» задовольнити частково. 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14.08.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від  05.12.2018 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Головуючий суддя                                                                                          В.М. Шарапа

Судді                                                                                                              А.А. Єзеров

                                                                                                              С.М. Чиркін