ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/7911/21
Провадження № 22-ц/4820/956/23

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Дубова М.В.,
з участю представника апелянта ОСОБА_1 ,
представника відповідача Ченаш І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2023 року, суддя Козак О.В., у справі за позовом Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області, ОСОБА_2 , про визнання недійсним розпорядження та витребування земельних ділянок,

встановив:

В березні 2021 року ДП Радгосп «Лісовогринівецький» звернулося в суд з позовом до Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просило визнати недійсним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 10.10.2012 року №1833/2012-р та витребувати у ОСОБА_2 на свою користь земельні ділянки з кадастровими номерами 6825083600:03:007:1902, 6825083600:03:007:1990, 6825083600:03:007:1993.
В обґрунтування позову зазначило, що ДП Радгосп «Лісовогринівецький» на праві постійного користування згідно з Державним актом на вічне користування землею колгоспами від 28.09.1951 р. №536253, належить земельна ділянка площею 2628,2 га, на яку накладаються спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 6825083600:03:007:1902, 6825083600:03:007:1990, 6825083600:03:007:1993, які ОСОБА_2 набула у власність за відплатними договорами у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які в свою чергу, отримали вказані земельні ділянки в порядку безоплатної приватизації на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 10.10.2012 року №1833/2012-р. 
Оскільки спірні земельні ділянки вибули з володіння позивача поза його волею, на підставі незаконного розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації №1833/2012-р від 10.10.2012 року, та на сьогоднішній день перебувають у власності ОСОБА_2 , тому земля підлягає витребуванню в останнього набувача, а спірне розпорядження підлягає визнанню недійним. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.02.2023 року в задоволенні позову відмовлено. 
Суд виходив з відсутності у справі оригіналу державного акту на вічне користування землею колгоспами, в той час як справжність копії акту відповідач ставив під сумнів. Надаючи оцінку як доказу висновку експерта №78/21 від 31.05.2022 року, суд зауважив, що при проведенні дослідження експерт керувався документами, які до матеріалів справи не надані, що також підтвердив в судовому засіданні експерт ОСОБА_6 . При оцінці технічного висновку ПП «Терен Інвест» про встановлення каталогів координат зовнішніх меж земельної ділянки ДП Радгосп «Лісовогринівецький» суд вказав, що при виготовленні висновку спеціалістом не зазначено, яка саме технічна документація використовувалася, якою особою вона була розроблена та на підставі яких вихідних даних. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельні ділянки з кадастровими номерами 6825083600:03:007:1993, 6825083600:03:007:1990, 6825083600:03:007:1902, було передано у власність фізичним особам саме на підставі оспорюваного розпорядження Хмельницької РДА від 10.10.2012 року №183 3/2012-р. В той же час, Хмельницькою РДА до суду надано докази на підтвердження вибуття з володіння ДП Радгосп «Лісовогринівецький» декількох земельних ділянок, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про недоведеність зазначених позивачем обставин щодо площі та конфігурації земельної ділянки, яка на даний час перебуває у користуванні підприємства, її відповідності площі та конфігурації земельної ділянки, технічна документація якої міститься в матеріалах справи.
В апеляційній скарзі ДП Радгосп «Лісовогринівецький» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначив, що підприємством не надавалася згода на вилучення всієї або частини земельної ділянки, площею 2628,2 га, що охоплюється державним актом №536253 від 28.09.1951 року. В матеріалах справи наявний висновок судової земельно-технічної експертизи, згідно з яким спірні земельні ділянки повністю накладаються на землі, що передані в користування позивачу на підставі державного акту на вічне користування землею колгоспами. В той же час як інших доказів на спростування експертного висновку відповідачами до суду надано не було. Судом не наведено мотивів відмови у задоволенні позову про визнання недійсним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Хмельницької РДА проти апеляційної скарги заперечив, підтвердив висновки суду першої інстанції. 
В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечив, послався на обґрунтованість та законність оскаржуваного судового рішення. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ружичнянської районної Ради депутатів трудящих від 03.07.1951 року було затверджено проект встановлення зовнішніх меж і розмірів землекористування сільськогосподарської артілі «Перемога» Лісогринівецької сільради. Запропоновано районному відділу сільського господарства виготовити згідно із затвердженим цим рішенням проектом встановлення зовнішніх меж і розмірів землекористування с/г артілі «Перемога».
Позивачем суду надано фотокопію Державного акту на вічне користування землею колгоспами №536253 від 28.09.1951 року, виданого виконавчим комітетом Ружичнянської районної Ради депутатів трудящих.
Рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу «Перемога» с. Лісові Гринівці від 29.04.1957 року було постановлено перейти в радгосп і передати йому всі землі, закріплені за колгоспом «Перемога» с. Лісові Гринівці, а також все громадське майно.
Рішенням виконкому Ружичнянської Райради депутатів трудящих від 30.04.1957 року затверджено протокол загальних зборів колгоспників колгоспу «Перемога» сіл Л. Гринівці і Скаржинці від 29.04.1957 року «Про перехід колгоспу «Перемога» в радгосп. Припинено діяльність колгоспу «Перемога» сіл Лісові Гринівці і Скаржинці, рахувати діяльність організованого Хмельницького радгоспу на базі колгоспу «Перемога» з 30.04.1957 року, який входить в адміністративне обслуговування Лісовогринівецької сільської Ради депутатів трудящих.
Постановою бюро Хмельницького обкому КП України і виконкому обласної Ради трудящих від 29.04.1957 року було прийнято пропозицію Ружичнянського райвиконкому та райкому КП України про укрупнення існуючого радгоспу лікарських культур Міністерства охорони здоров`я СРСР за рахунок земель колгоспу «Перемога» с. Лісові Гринівці, загальною площею 2628 га орної землі та Староушицького райвиконкому і РК КП України про організацію нового радгоспу лікарських культур на базі земель колгоспу «Шлях Леніна», ім. Орджонікідзе, ім. Сталіна, ім. Котовського, загальною площею орної землі 9973 га.
23.05.1957 року, згідно з актом, було передано від колишнього колгоспу «Перемога», с. Лісові Гринівці Ружичнянського району, Хмельницькому радгоспу Лікрастреста Міністерства охорони здоров`я СРСР, землі відповідно до Держакту, площею 2626,52 га, який було затверджено рішенням №188 від 23.05.1957 року виконкому Ружичнянської Райради депутатів трудящих.
Рішенням сьомої сесії Лісогринівецької сільської ради народних депутатів від 18.01.1991 року №1 схвалено матеріали інвентаризації земель, розроблені земельною комісією за участю спеціалістів філіалу Інституту «УкрНДІзем», згідно з додатками №№1,2,3. Передано у відання сільської Ради землі в межах населених пунктів, загальною площею 388 га, в т.ч. с. Лісові Гринівці – 309 га, с. Скаржинці – 79 га.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 року, №380 «Про збільшення виробництва лікарської рослинної сировини і препаратів з неї» підтримано пропозиції Держхімпрому України та Міністерства охорони здоров`я України про передачу спеціалізованих радгоспів по вирощуванню лікарських рослин Українському державно-акціонерному консорціуму «Укрфітотерапія».
27.05.1993 року розпорядженням представника Президента України радгосп лікарських рослин перереєстровано на радгосп «Лісовогринівецький».
Рішенням 36 сесії Лісогринівецької сільської ради №12 від 29.03.2018 року, надано дозвіл на проведення інвентаризації та розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що належить на праві вічного користування радгоспу «Лісогринівецький» згідно з Державним актом на вічне користування землею колгоспами від 28.09.1951 року №536253, орієнтовною площею 2628,2 га, що розташовані на території с. Лісові Гринівці та с. Скаржинці Хмельницького району Хмельницької області. 
Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 10.10.2012 року №1833/2012-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель державної власності та передано у власність громадянам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Лісовогринівецької сільської ради, а саме, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,, ОСОБА_5 , земельні ділянки, площею по 2 га кожна, для ведення особистого селянського господарства на території Лісовогринівецької сільської ради.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.06.2021 року, ОСОБА_2 набула на підставі договорів купівлі-продажу право приватної власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства: кадастровий номер 6825083600:03:007:1902, площею 2 га, яка знаходиться на території Лісовогринівецької сільської ради, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 6282 від 21.08.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2151012568250, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 37870977; кадастровий номер 6825083600:03:007:1990, площею 2 га, яка знаходиться на території Лісовогринівецької сільської ради, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 6284 від 21.08.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2151340968250, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 37871191; кадастровий номер 6825083600:03:007:1993, площею 2 га, яка знаходиться на території Лісовогринівецької сільської ради, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 6286 від 21.08.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2151525868250, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 37871533.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.
Згідно зі ст.ст. 92, 125 ЗК України, право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством України.
Норма ст. 125 ЗК України не обмежує і не скасовує вже діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 року, оскільки відповідно до абзацу 2 пункту 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української PCP» - громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.
Відповідно до ч. 3 ст. 15 ЗК України, земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування.
В пп. «а», «ж» ст. 17 ЗК України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
За приписами ч. 3 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.
Зі змісту частини 1 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Згідно з ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 141 ЗК України передбачені такі підстави припинення права користування земельною ділянкою: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Зі змісту частин 3, 4 статті 142 ЗК України вбачається, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
Згідно з приписами ч.ч. 1, 2, 10 ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.
Отже, враховуючи викладене, передача (вилучення) земельних ділянок державної власності за рахунок земель, що знаходяться у постійному користуванні, відбувається виключно шляхом прийняття відповідного рішення власника землі (органів державної влади, місцевого самоврядування) за погодженням з користувачем, а за відсутності погодження в судовому порядку. Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Даний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.11.2019 року у справі №906/392/18.
З урахуванням встановлених вище обстави справи, колегія суддів погоджується із твердженнями позивача про те, що ДП Радгосп «Лісовогринівецький» є правонаступником колгоспу «Перемога», та до нього перейшло право користування земельною ділянкою згідно з Державним актом від 28.09.1951 року на вічне користування землею колгоспами №536253.
Висновок суду щодо правонаступництва ДП Радгосп «Лісовогринівецький» також підтверджуються судовими рішеннями у справах №№686/17131/19, 686/13875/18, 924/667/20, 924/971/20, що в силу п. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
Щодо доводів відповідачів про відсутність оригіналу Державного акта на вічне користування землею колгоспами №536253 від 28.09.1951 року та недопустимості як доказу наданої у матеріали справи копії акта, то суд зазначає, що оригінал Державного акта на вічне користування землею колгоспами №536253 від 28.09.1951 року під час розгляду цієї справи дійсно не був наданий.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що дослідження питання правомірності Державного акту на вічне користування землею колгоспами №536253 від 28.09.1951 року, та, відповідно, факту його існування загалом, а відтак його використання позивачем, було проведено під час розгляду справ №686/13875/18, №686/17131/18, рішеннями в яких було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання даного державного акта недійсним.
В свою чергу, ч.ч. 2, 4 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Отже, ЦПК України, як процесуальним законом, не встановлено порядку засвідчення копій документів, як письмових доказів, а норма ч. 4 ст. 95 ЦПК України є відсильною та зумовлює необхідність урахування учасниками процесу стандартів оформлення документів.
До матеріалів справи надано копію Державного акта на вічне користування землею колгоспами №536253 від 28.09.1951 року, яка містить відтиск гербової печатки Міністерства аграрної політики та продовольства України (яке було реорганізовано) та відтиск печатки «згідно із оригіналом», враховуючи, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №158-р від 13.04.2007 року, позивача віднесено до сфери управління саме Мінагрополітики. При цьому відомостей про втрату Міністерством аграрної політики та продовольства України відповідної печатки чи її використання неуповноваженою особою тощо або заперечень щодо факту видання відповідної копії до реорганізації Міністерства, суду не подано.
Таким чином, відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України, до суду було подано належним чином засвідчену копію Державного акта на вічне користування землею колгоспами №536253 від 28.09.1951 року. Відповідачами у встановленому порядку не спростовано як факту видачі уповноваженим державним органом вказаного акта, так і самого факту його існування чи використання.
В той же час, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо.
Проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.
Технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про землеустрій», землеустрій здійснюється на підставі: рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації); укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; судових рішень.
Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.
Частина 1 ст. 25 Закону України «Про землеустрій» визначає, що документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною. Види документації із землеустрою визначені ч. 2 даної статті Закону.
Відповідно до технічного висновку, складеного ПП «Терн Інвест» 2021 року, (т. 1, а.с. 55-64), за результатами проведення дослідження земельних ділянок, земельні ділянки 6825083600:03:007:1990, площею 2,0 га, 6825083600:03:007:1993, площею 2,0 га та 6825083600:03:007:1902, площею 2,0 га, згідно із зведеним інвентаризаційним планом Радгоспу «Лісовогринівецький», накладаються повністю на земельну ділянку за Державним актом на право вічного користування землею колгоспами від 28.09.1951 року, №536253, площа накладання відповідно 100%.
Крім того, висновком земельно-технічної експертизи №78/21 від 31.05.2022 року встановлено, що на межі земель, визначених у Державному акті на вічне користування землею колгоспами від 28.09.1951 року №536253, також накладаються земельні ділянки, належні на праві приватної власності ОСОБА_2 : кадастровий номер 6825083600:03:007:1990, площею 2,0 га, кадастровий номер 6825083600:03:007:1993, площею 2,0 га, кадастровий номер 6825083600:03:007:1902, площею 2,0 га, які розташовані в с. Лісові Гринівці. Площі накладень та відсоток накладень становлять: кадастровий номер 6825083600:03:007:1990, площею 2,0 га, площа накладення 2,0 га, відсоток накладення 100%; кадастровий номер 6825083600:03:007:1993, площею 2,0 га, площа накладення 2,0 га, відсоток накладення 100%; кадастровий номер 6825083600:03:007:1902, площею 2,0 га, площа накладення 2,0 га., відсоток накладення 100%.
Разом з тим, аналізуючи вказаний технічний висновок та висновок експерта колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутня земельно-кадастрова документація чи то інша технічна документація на підставі якої можливо визначити наявність чи відсутність накладень земельних ділянок, належних ОСОБА_2 , на землі, які належать ДП Радгосп «Лісовогринівецький».
Цю обставину також підтвердив в судовому засіданні допитаний судовий експерт ОСОБА_6 , який зазначив, що технічну документацію для складення висновку він одержав з іншої справи, і в даній справі вона відсутня. 
Крім того, зі змісту наявної в справі копії Державного акта на вічне користування землею колгоспами від 28.09.1951 №536253, а саме, аркуша «План земель, переданих у вічне користування сільськогосподарській артілі «Перемога», точки координат неможливо ідентифікувати. 
На час видачі вищезазначеного Державного акта на вічне користування землею колгоспами не існувала умовна система координат, оскільки введена в дію постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 14.02.1963 року, №208-76, тому каталог координат кутів зовнішніх меж цього акту не відповідає чинній на момент проведення дослідження земельних ділянок Державній геодезичній референцній системі координат УСК-2000, що вказує на неправильність проведення дослідження питання накладення спірних земельних ділянок на землі ДП Радгосп «Лісовогринівецький» на підставі самого лише Державного акта на вічне користування землею колгоспами від 28.09.1951 року, №536253.
Також, як вбачається зі змісту технічного висновку та висновку експерта, під час дослідження було використано координацію та площу земельної ділянки 2628,2001 га, яка зазначена у вказаному Державному акті.
Однак, як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, протягом 1992-1999 років у позивача припинялося право користування земельними ділянками різних площ, тобто відбувалося зменшення кількості земель, які перебували у користуванні згідно з актом у зв`язку із відведенням цих земель іншим особам (т. 1, а.с. 164-165).
Вказане також підтверджується наданою позивачем технічною документацією, розробленою ФОП ОСОБА_7 , згідно з якою площа земельної ділянки, належної ДП Радгосп «Лісовогринівецький» згідно із Державним актом на вічне користування землею колгоспами від 28.09.1951 року, №536253, становить 2142,5498 га, а не 2628,2001 га (т. 2, а.с. 5-7).
Таким чином, колегія суддів зазначає, що площа земельної ділянки 2628,2 га, яка була використана судовим експертом під час проведеного дослідження, складена за відсутності технічної документації та не відображає проведені вилучення земельних ділянок із земель ДП Радгосп «Лісовогринівецький», а тому не відповідає дійсному розміру земельної ділянки, що перебувала у користуванні позивача, станом на 2012 рік, дату прийняття оспорюваного розпорядження з урахуванням обставин відведення земель іншим особам.
Питання щодо накладення земельних ділянок може бути вирішене лише за наявності відповідної земельно-кадастрової документації, на підставі якої можливо визначити наявність чи відсутність накладень.
Відповідно до ч. 1 ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (стаття 89 ЦПК України).
Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 89 ЦПК України.
З урахуванням положень наведених вище процесуальних норм та встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту накладення спірних земельних ділянок на земельну ділянку, належну позивачу на праві користування. Надані позивачем технічний висновок, складений ПП «Терн Інвест» 2021 року та висновок земельно-технічної експертизи №78/21 від 31.05.2022 року, є неналежними доказами у даній справі та не можуть підтвердити обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.
Судом першої інстанції правильно надано оцінку наявним у справі доказам, застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» залишити без задоволення. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 червня 2023 року.

Судді:                                                                        Р.С. Гринчук 

                                                                               А.М. Костенко

                                                                               О.І. Ярмолюк