Ухвала        
27 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 679/196/20
провадження № 61-5924ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дупака Валентина Германовича, на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним вище позовом про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, який в подальшому уточнила.
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :
- 82/1000 частки блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59 загальною площею 213,9 кв. м, житловою площею 157,1 кв. м., в тому числі кімната 58 в гуртожитку по АДРЕСА_1 ;
- грошові кошти в розмірі 369 531,02 грн, 7 018,96 дол. США та 2 607,12 Євро.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на:
- 82/1000 частки блоку без номера до складу якого входять десять кімнат 
з 50 по 59 загальною площею 213,9 кв. м, житловою площею 157,1 кв. м., 
в тому числі кімната 58 в гуртожитку по АДРЕСА_1 , ринкова вартість 118 164,00 грн.;
- грошові кошти в розмірі 125 682,51 грн, 3 509,48 дол. США, 1 303,56 Євро.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на:
- грошові кошти в розмірі 243 847,51 грн, 3 509,48 дол. США, 1 303,56 Євро.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 125 682,51 грн, 3 509,48 дол. США, 1 303,56 Євро.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 травня 
2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позовні вимоги задоволено частково. В порядку поділу майна подружжя:
визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини від 82/1000 частки блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59 загальною площею 213,9 кв. м., житловою площею 157,1 кв. м., в тому числі кімната 58 
в гуртожитку по АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/2 частини вказаного майна;
визнано за ОСОБА_2 право власності на:
- кошти в сумі 1 303,56 Євро, які знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_1 , відкритому у акціонерному товаристві «Державний ощадний банк» (далі - АТ «Державний ощадний банк») на ім`я ОСОБА_1 відповідно до договору вкладу №29335222 
від 26 грудня 2016 року; 
- кошти в розмірі 680,92 дол. США, які знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_2 , відкритому 
у АТ «Державний ощадний банк» на ім`я ОСОБА_1 відповідно до договору вкладу № 34574422 від 11 серпня 2017 року;
- кошти в сумі 2 828,56 дол. США, які знаходяться на рахунку НОМЕР_3 , відкритому у акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Державний експортно-імпортний банк України») на ім`я ОСОБА_1 ; 
- кошти в сумі 33 702,55 грн, які знаходяться на рахунку НОМЕР_4 , відкритому у АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на ім`я ОСОБА_1 ;
- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 151 062,96 грн.
В решті позову відмовлено.
У квітні 2023 року, із застосуванням засобів поштового зв`язку, представник ОСОБА_1 - адвокат Дупак В. Г., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 березня 2023 року, у якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, за результатами розгляду справи ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
1. Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України 
«Про судовий збір».
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» 
(у редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, 
в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 2 102,00 грн.
Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн) і не більше 
5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 510,00 грн).
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України 
«Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 
200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.
Отже, судовий збір за звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна як рухомих речей, так і нерухомості, визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Заявником оскаржуються судові рішення за результатами розгляду позовних вимог майнового характеру (поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя).
Отже, за оскарження судових рішень, з урахуванням ціни позову, що відображена у змісті судових рішень та прохальної частини касаційної скарги судовий збір підлягав сплаті у розмірі 14 684,68 грн (7 342,34 х 200%).
Заявником до касаційної скарги додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 7 795,16 грн від 17 квітня 2023 року. 
Відповідно, заявникові необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 6 889,52 (14 684,68 - 7 795,16). 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код  отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача (стандарт ІВАN) - UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», призначення платежу (вказати номер справи та інші необхідні відомості).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».
2. Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Подана касаційна скаргане може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що 
у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, 
в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення заявником підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Таким чином оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах 
є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується 
з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, 
від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року 
у справі № 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018 року у справі № 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі 
№ 522/2732/16-ц).
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Дупака В. Г. 
в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, заявник, як на підставу касаційного оскарження судових рішень, зокрема, узагальнено посилається відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах без належного обґрунтування зазначеної підстави касаційного оскарження судових рішень з урахуванням пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Таким чином, заявнику необхідно: 1) сплатити судовий збір за подання касаційної скарги. На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати документи, що підтверджують сплату судового збору 
у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; 2) уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та надати суду касаційну скаргу у новій редакції та надати копії уточненої касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про 
що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дупака Валентина Германовича, на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 березня 2023 року залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                               Д. Д. Луспеник